ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.15 Справа№ 914/1691/15

Суддя господарського суду Львівської області, ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» (м. Ужгород)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» (м. Дрогобич, Львівська обл.)

про: стягнення заборгованості по неповернутій попередній оплаті (авансу) за договором купівлі-продажу автомобіля від 24 лютого 2015 року у розмірі 48300,00 грн. та судовий збір

Суддя: В.М. Пазичев

При секретарі: В.С. Черменєва

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 188 від 18.05.2015 року.

від відповідача : Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» про стягнення заборгованості по неповернутій попередній оплаті (авансу) за договором купівлі-продажу автомобіля від 24 лютого 2015 року у розмірі 48300,00 грн. та судовий збір.

Крім того, разом із позовною заявою та додатками до неї, на адресу Господарського суду Львівської області 26.05.2015 р. надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» (позивача у справі) про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, в якому просить суд забезпечити його участь в судовому засідання в режимі відеоконференції та доручити проведення відеоконференції Господарському суду Закарпатської області (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.05.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 09.06.2015 року, та задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 09.06.2015 року розгляд справи відкладено до 18.06.2015 року, з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 18.06.2015 року розгляд справи відкладено до 02.07.2015 року, з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 02.07.2015 року розгляд справи відкладено до 06.08.2015 року, з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 28.05.2015 року, про відкладення від 09.06.2015 року, від 18.06.2015 року, від 02.07.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

09.06.2015 року за вх. № 23616/15 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

16.06.2015 року за вх. № 24886/15 позивач подав клопотання по справі.

02.07.2015 року за вх. № 2794/15 позивач подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

06.08.2015 року за вх. № 32834/15 позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 28.05.2015 року, про відкладення від 09.06.2015 року, від 18.06.2015 року, від 02.07.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64, 77 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Доказом надсилання відповідачу ухвали суду від 02.07.2015 р. про відкладення розгляду справи на 06.08.2015 р. є копія Реєстру № 764 на відправлення рекомендованої кореспонденції за 08.07.2015 року.

Відповідно до ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: 82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, буд. 15.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду невідомо.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, у відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 06.08.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 24 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» (надалі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» (надалі продавець, відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля (надалі - Договір).

Позивач зазначає, що, згідно п. 1 Договору, продавець зобов'язався протягом десяти календарних днів з моменту підписання даного договору передати у власність, а покупець прийняти і оплатити належний продавцеві на праві приватної власності автомобіль марки MERCEDES BENZ, 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1, що перебував на обліку в Управлінні ДАІ ГУ МВС України у Львівській області з 2013 р. і був знятий з обліку для продажу у 2015 р. з видачею транзитних номерів.

Позивач наголошує, що, згідно п. 4 Договору передбачено, що ціна договору складає 21 500 євро (двадцять одна тисяча п'ятсот євро), що складає 688645 грн. (шістсот вісімдесят вісім тисяч шістсот сорок п'ять грн.) за курсом НБУ станом на 24.02.2015 р.

Позивач звертає увагу на те, що в п. 5 Договору встановлено порядок оплати, згідно якого, покупець перераховує продавцю протягом п'яти банківських днів з моменту оформлення цього договору аванс у розмірі 15% договірної вартості автомобіля.

Позивач зазначає, що ТзОВ «АВЕ Ужгород» свої зобов'язання з оплати авансу виконало в повному обсязі, а саме 25.02.2015 р. перерахувало суму 103300 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 1 від 25 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 1 Договору продавець зобов'язався протягом десяти календарних днів з моменту підписання цього договору передати у власність автомобіль, тобто кінцевим моментом передачі автомобіля у власність покупця було 06 березня 2015 р. включно. Однак, в порушення наведених умов договору та норм законодавства продавець автомобіль не передав, зобов'язання належним чином не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач наголошує, що, у зв'язку з цим, 24.03.2015 р. позивачем було направлено відповідачу претензію № 24/023 (вих. № 107 від 24.03.2015 р.), якою вимагалось повернення оплаченої раніше суми попередньої оплати (авансу) у розмірі 103 300,00 грн. (копія претензії додається).

Позивач зазначає, що грошові кошти просив перерахувати на рахунок ТОВ «АВЕ Ужгород», вказаний у Договорі купівлі-продажу, протягом 2 днів після отримання претензії. Претензія була отримана відповідачем 26.03.2015 р. (копія повідомлення про вручення додається).

Позивач звертає увагу на те, що 10.04.2015 р. відповідачем було повернуто позивачу частину попередньої оплати (авансу) у розмірі 55000,00 грн., що підтверджується випискою із особового рахунку позивача від 10.04.2015 р. (копія додається). Однак іншої частини авансу у розмірі 48 300,00 грн. позивачу не повернуто до моменту подання цього позову.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 24 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» (надалі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» (надалі продавець, відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля (надалі - Договір).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 1 Договору, продавець зобов'язався протягом десяти календарних днів з моменту підписання даного договору передати у власність, а покупець прийняти і оплатити належний продавцеві на праві приватної власності автомобіль марки MERCEDES BENZ, 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1, що перебував на обліку в Управлінні ДАІ ГУ МВС України у Львівській області з 2013 р. і був знятий з обліку для продажу у 2015 р. з видачею транзитних номерів.

Згідно п. 4 Договору передбачено, що ціна договору складає 21 500 євро (двадцять одна тисяча п'ятсот євро), що складає 688645 грн. (шістсот вісімдесят вісім тисяч шістсот сорок п'ять грн.) за курсом НБУ станом на 24.02.2015р.

В п. 5 Договору встановлено порядок оплати, згідно якого, покупець перераховує продавцю протягом п'яти банківських днів з моменту оформлення цього договору аванс у розмірі 15% договірної вартості автомобіля.

ТзОВ «АВЕ Ужгород» свої зобов'язання з оплати авансу виконало в повному обсязі, а саме 25.02.2015 р. перерахувало суму 103300 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 1 від 25 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 1 Договору, продавець зобов'язався протягом десяти календарних днів з моменту підписання цього договору передати у власність автомобіль, тобто кінцевим моментом передачі автомобіля у власність покупця було 06 березня 2015 р. включно. Однак, в порушення наведених умов Договору та норм законодавства продавець автомобіль не передав, зобов'язання належним чином не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, ч. 2 ст. 693 ЦК України, передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або предявляти вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її забезпечення є належне виконання продавцем свого зобовязання зі своєчасного передання товару покупцеві. А у разі настання такої умови, покупець має право діяти альтернативно: або вимогати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанту правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Оскільки законодавство не визначає форми предявлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграммою тощо, так і шляхом предявлення через суд вимоги у встановленому законом процесуальній формі формі позову.

Обмеження заявника у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього його звернення до продавця з вимогою, оформленою в інший спосіб, ніж позов (відмінний від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного суду України, в рішенні від 08.07.2002 року № 15-рп/2002, згідно з якою вирішення правових спорів з метою досудових процедур є правом, а не обовязком особи, яка набуває такого захисту.

У зв'язку з цим, 24.03.2015 р. позивачем було направлено відповідачу претензію № 24/023 (вих. № 107 від 24.03.2015 р.), якою вимагалось повернення оплаченої раніше суми попередньої оплати (авансу) у розмірі 103 300,00 грн. (копія претензії додається).

Позивач грошові кошти просив перерахувати на рахунок ТОВ «АВЕ Ужгород», вказаний у Договорі купівлі-продажу, протягом 2 днів після отримання претензії. Претензія була отримана відповідачем 26.03.2015 р. (копія повідомлення про вручення додається).

10.04.2015 р. відповідачем було перераховано позивачу частину попередньої оплати (авансу) у розмірі 55000,00 грн., що підтверджується випискою із особового рахунку позивача від 10.04.2015 р. (копія додається). Однак, іншої частини авансу у розмірі 48300,00 грн. позивачу не повернуто до моменту подання цього позову.

Отже, судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 48300,00 грн. попередньої оплати (авансу).

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, уточнені позовні вимоги не спростував, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» про стягнення заборгованості по неповернутій попередній оплаті (авансу) за договором купівлі-продажу автомобіля від 24 лютого 2015 року у розмірі 48300,00 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1827,00 грн., та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 4168 від 18.05.2015 року на суму 1827,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов - задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-КМГ» (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. П. Орлика, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ УЖГОРОД» (88000, м. Ужгород, вул. Л. Толстого, 33, ) 48300 (сорок вісім тисяч триста) грн. 00 коп. та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.08.2015 року.