ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2015 р.Справа № 916/2360/15

За позовом: Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С.";

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1;

про визнання недійсним договору поруки

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 166 від 12.01.2015р.;

від третьої особи: не з'явився.

Суть спору: Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", в якій просить суд визнати недійсним договір поруки № BL3470-П1 від 04.04.2008р., який був укладений між ним та ПАТ "Універсал Банк" .

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що йому в процесі ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 1527/2-5062/11 стало відомо про укладення від його імені вищевказаного договору.

Позивач зазначає про те, що даний договір був укладений у якості забезпечення кредитного договору № BL3470 від 04.04.2008р., який був укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1, який отримав кредит у розмірі 21 000 доларів США строком до 01.04.2015р. зі сплатою 24,5% річних за користування кредитом.

Крім того, вказує на те, що оспорюваний договір з боку Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." було підписано ОСОБА_3, який займав на підприємстві посаду заступника директора та на те, що такі повноваження були обґрунтовані наявністю протоколу №7 від 13.03.2008року, згідно якого йому було надано повноваження на укладення договору поруки в інтересах одного із засновників - ОСОБА_1.

Натомість акцентує увагу на тому, що 13.03.2008р. загальні збори засновників підприємства у вигляді ТОВ "Л.П.С." не проводилися, питання щодо укладення договору поруки в інтересах вищевказаної особи не розглядалися, а підписи засновників товариства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є підробленими.

Відтак, позивач вважає, що договір поруки від 04.04.2008р. був укладений особою без належних повноважень, у звязку із чим, посилаючись на норми ч.1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, вважає, що він має бути визнаний недійсним.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову (а.с.38-40), згідно якої останній просить суд зупинити стягнення з Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." на користь ПАТ «Універсал Банк» за борг ОСОБА_1, який здійснюється на підставі виконавчого листа № 1527/2-5062/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 20.03.2013р. (виконавче провадження № 47549547 від 07.05.2015р.).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.06.2015р. було порушено провадження у справі №916/2360/15 із призначенням справи до розгляду в засіданні суду 06.07.2015 року.

Вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено ОСОБА_1.

У судовому засіданні 06.07.2015р. представником відповідача було надано відзив на позовну заяву (а.с.55-59), згідно якого відповідач просить в повному обсязі відмовити у задоволенні позову.

На думку відповідача, твердження позивача щодо того, що оспорюваний договір було укладено з недодержанням в момент вчинення правочину вимог ст. 203 ЦК України, є безпідставним.

В обґрунтування поданого відзиву відповідач вказує на те, що при підписанні договору поруки від 04.04.2008р. між сторонами було дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки вказаним правочином були передбачені усі необхідні умови, а саме: місце та дата його укладання, розмір відповідальності, порядок виконання зобовязання Поручителем, строк дії договору, з огляду на що відповідач вважає, що порядок та форма оспорюваного договору відповідають вимогам законодавства.

У поданому відзиві відповідач зазначає про те, що договір поруки зі сторони Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." підписаний особою, яка мала належні повноваження на підписання такого роду правочинів.

Натомість акт про результати службового розслідування, складений з огляду на пояснення осіб, які є фінансово зацікавленими та мають на меті захист власних інтересів, у звязку з чим не може бути належним доказом.

Ухвалою суду від 06.07.2015р. у звязку із нез'явленням у судове засідання представника третьої особи, а також неподанням витребуваних ухвалою суду доказів,розгляд справи було відкладено на 20.07.2015р.

17.07.2015р. до канцелярії суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с.90-92), прохальна частина якої є ідентичною попередній.

У судовому засіданні 20.07.2015р. у задоволенні поданих клопотань про забезпечення позову судом з огляду на їх необґрунтованість було відмовлено. Вирішуючи вказане питання, суд виходив з того, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, не є адекватним позовним вимогам, а у разі визнання договору недійсним позивач буде не позбавлений права звернутися до банку з відповідними вимогами про повернення сплачених поручителем сум.

Крім того, судом було відмовлено у задоволенні усного клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва, оскільки зобовязаною стороною за оспорюваним договором є саме ТОВ „Л.П.С., у звязку з чим позов правомірно за змістом ст.15 ГПК України подано до господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 20.07.2015р., з урахуванням усного клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, з огляду на нез'явлення в судове засідання представника третьої особи, а також неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено 10.08.2015р.

06.08.2015р. до канцелярії суду від позивача надійшла чергова заява про забезпечення позову (а.с.106-108), прохальна частина якої є ідентичною попереднім.

Представник позивача у засідання суду 10.08.2015р. не зявився, хоча про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 20.07.2015р. (а.с.97).

Натомість, 10.08.2015р. до канцелярії суду від позивача надійшли клопотання про витребування доказів (а.с.111-112, 113-114), згідно яких останній просить суд витребувати у Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу №1527/2-5062/11 та витребувати у ПАТ «Універсал Банк» оригінал протоколу № 7 від 13.03.2008р., на підставі якого був укладений договір поруки, який є предметом позову.

Одночасно, позивачем до канцелярії суду було подано клопотання про продовження строку розгляду справи на пятнадцять днів (а.с.115).

У судове засідання 10.08.2015р. зявився представник відповідача, який під час розгляду справи по суті заперечував проти задоволення заявлених вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні.

У засіданні суду 10.08.2015р. у задоволенні клопотання про витребування у Суворовського районного суду м. Одеси цивільної справи № 1527/2-5062/11 судом було відмовлено, оскільки чинним законодавством не передбачено процедури отримання судових справ, які розглядалися іншими судами. Крім того, позивач є стороною у зазначеній справі, у звязку з чим не позбавлений можливості ознайомитися з усіма документами, що знаходяться в ній.

Судом було також відмовлено і у задоволенні клопотання щодо витребування в ПАТ «Універсал Банк» оригіналу протоколу № 7 від 13.03.2008р., з огляду на те, що таке клопотання не відповідає вимогам ст. 38 ГПК України, оскільки у ньому не наведено підстав, з яких випливає, що цей доказ має підприємство. При цьому, як було зясовано судом у попередніх засіданнях, оригінал протоколу у ПАТ «Універсал Банк» відсутній, а його копія вилучена в процесі процедури виїмки (а.с.61-62).

У судовому засіданні 10.08.2015р. судом було повторно відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення позову, а також у задоволенні клопотання про продовження строку розгляду справи, з огляду на відсутність передбачених ст.77 ГПК України підстав для відкладення судового розгляду, у звязку з чим продовження строку не є необхідними.

Третя особа ОСОБА_1 про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, шляхом надсилання на його адресу судової ухвали про порушення провадження у справі від 12.06.2015 року; ухвал про відкладення розгляду справи від 06.07.2015 року та від 20.07.2015р., у судові засідання не зявлявся, про поважність причин відсутності не повідомляв, письмових пояснень по суті спору не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення ухвали про порушення провадження у справі від 12.06.2015 року та ухвал про відкладення розгляду справи від 06.07.2015 року та від 20.07.2015р. були повернуті поштою із відміткою у довідці поштової установи «зачинено, залишено повідомлення», «за закінченням терміну зберігання» (а.с.46-48;77-79;102-104), а також з врахуванням того, що третя особа про розгляд справи була повідомлена відповідними телефонограмами суду (а.с.80,105), суд вважає за можливе розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, надані в ході судового розгляду справи, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2008р. між Відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" (Кредитор), яке перейменоване в Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк", та Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." (Поручитель) було укладено договір поруки № BL3470-П1 (а.с.14-15), згідно п. 1.1 якого Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання громадянином України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (Боржник) усіх її зобовязань перед Кредитором, що виникли з кредитним договором № BL3470-П1 від 04.04.2008р., укладеним між Кредитором та Боржником, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема, сума основного договору 21 000 доларів США. Вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 106 050 грн. за курсом НБУ на день укладення основного договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума договору виражена у іноземній валюті; 24,5 % річних розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 49 % річних розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; термін повного виконання зобовязань Боржника не пізніше 01.04.2015р., якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання таких зобовязань; інші умови основного договору (п.1.2 договору).

Згідно п. 1.3 договору, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, починаючи повернення основної суми боргу (в тому числі кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідно до п. 1.4 та п. 1.5 договору, солідарність Поручителя і Боржника є солідарною; причини невиконання Боржником своїх зобовязань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобовязань за цим договором.

У випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за основним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обовязковими до виконання Поручителем на 10 робочий день з дати відправлення йому такої вимоги рекомендованим листом з повідомленням про його вручення (п.2.2 договору).

Поручитель зобовязаний виконати свої зобовязання за договором на користь Кредитора в термін, визначений п. 2.2 договору шляхом переказу /перерахування коштів у сумі заборгованості Боржника за основним договором на рахунки, вказані Кредитором (п.2.3 договору).

Згідно розділу 4 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Порука припиняється із припиненням всіх зобовязань Боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Як встановлено судом, вказаний договір з боку Кредитора підписаний керуючим відділенням №002 Київської філії №2 ВАТ «Універсал Банк» ОСОБА_6, зі сторони Поручителя ОСОБА_3, що діяв на підставі протоколу №7 загальних зборів учасників Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С.".

Підписи представників сторін на вказаному договорі скріплені печатками зазначених товариств.

Як зясовано судом, відповідно до протоколу загальних зборів учасників підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." №7 від 13.03.2008р. (а.с.16), на яких були присутні 3 учасника підприємства, які в сукупності володіють 100 % статутного капіталу товариства, було вирішено виступити Поручителем за ОСОБА_1 перед ВАТ «Універсал Банк» в якості забезпечення ним виконання зобовязань, а також надати повноваження заступнику директора підприємства ОСОБА_3 підписати відповідний договір поруки та визначити самостійно на власний розсуд від імені підприємства умови вищезазначеного договору.

При цьому, не вимагається подальше погодження загальними зборами підприємства укладеного договору поруки.

Вказаний протокол загальних зборів був підписаний усіма учасниками товариства.

Позивач - Підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С.", посилаючись на не проведення 13.03.2008р. загальних зборів учасників товариства та не прийняття рішення щодо надання ОСОБА_3 повноважень на підписання договору поруки, вважає, що вказаний правочин (договір) є недійсним, оскільки підписаний особою, яка не була наділена відповідними повноваженнями на підписання такого роду правочинів, як оспорюваний, що і призвело до його звернення до господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсним договору поруки №BL3470-П1 від 04.04.2008р., а підставою його недійсність у відповідності до вимог ч. 1 ст.207 ГК України.

Оцінюючи заявлені позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони, та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як зазначає позивач, договір поруки № BL3470-П1 від 04.04.2008р. з боку Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С.", як Поручителя, був підписаний ОСОБА_3, який не був наділений належними повноваженнями на укладення договору, оскільки діяв на підставі протоколу загальних зборів учасників підприємства № 7 від 13.03.2008р., які не проводилися.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно до ч.4 вказаної статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами; та правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обовязковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, волевиявлення учасника правочину має бути: 1) вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість фізичної особи тощо, в умовах, за яких особа може належним чином оцінити ситуацію, визначити для себе мету правочину, отримати уявлення про його характеристику тощо); 2) таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) субєктів правочину. Тому, у разі коли воля субєкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в порушення норм вказаної статті не доведено належними та допустимими доказами відсутність у ОСОБА_3 повноважень на підписання оспорюваного договору, а його посилання на недійсність протоколу загальних зборів учасників Підприємством у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С.", на підставі якого з боку останнього і був підписаний оспорюваний договір, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки доказів наявності судового рішення про визнання недійсним рішення загальних зборів від 13.03.2008р., оформленого протоколом №7, позивач в порядку ст. 33 ГПК України суду не надав.

Також не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на те, що факт підробки вказаного протоколу встановлений у межах кримінального провадження №0003312, оскільки жодного кінцевого процесуального рішення по даній справі не прийнято (а.с.36-37,88). При цьому, суд зазначає, що у разі винесення судом вироку в межах зазначеного кримінального провадження, позивач не буде позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

За викладених вище обставин, позовні вимоги Підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю "Л.П.С." про визнання недійсним договору поруки, є необґрунтованими, у звязку із чим задоволенню не підлягають.

У звязку з відмовою в позові, на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України обовязок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору на відповідача не покладається.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14 серпня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська