РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2015Справа №910/7934/15-г
За позовом Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я»

до Публічного акціонерного товариства « Креді Агріколь Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агроко»

про визнання договору недійсним

Головуючий суддя Отрош І.М.

судді Головіна К.І.

Ломака В.С.

Представники:

від позивача: Лещинський О.Й., Шамов О.А. - представники за довіреностями;

від відповідача: Перевертун В.Г. - представник за довіреністю;

від третьої особи: Головня С.Д. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.03.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Спілки колективних власників "Міжгір'я" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про визнання договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2015 порушено провадження у справі № 910/7934/15-г та розгляд справи призначено на 20.04.2015.

20.04.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.04.2015 оголошено перерву до 22.05.2015 у зв'язку із задоволенням клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агроко".

22.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

22.05.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 замінено позивача - Спілку колективних власників "Міжгір'я" на його правонаступника - Приватне підприємство "Колективне підприємство "Міжгір'я", продовжено строк розгляду справи на 15 днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 05.06.2015.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України для дослідження та оцінки доказів у судовому засіданні 05.06.2015 оголошено перерву до 15.06.2015.

10.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України для дослідження та оцінки доказів у судовому засіданні 15.06.2015 оголошено перерву до 19.06.2015.

19.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 призначено колегіальний розгляд справи, у зв'язку із чим відкладено розгляд справи.

За результатами автоматичного розподілу справи № 910/7934/15-г визначено склад колегії для розгляду справи: головуючий суддя Отрош І.М., судді Ломака В.С., Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2015 колегією суддів справу № 910/7934/15-г прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 28.07.2015.

Розпорядженням керівника апарату № 04-23/1028 від 27.07.2015 справу № 910/7934/15-г передано на повторний автоматичний розподіл у зв'язку із перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

За результатами повторного автоматичного розподілу справи № 910/7934/15-г визначено склад колегії для розгляду справи у складі: головуючий суддя Отрош І.М., судді Головіна К.І., Ломака В.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 колегією суддів справу № 910/7934/15-г прийнято до провадження.

27.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло клопотання (телеграма) про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи у судове засідання 28.07.2015 не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судове засідання 28.07.2015 з'явились представники позивача та відповідача, подали додаткові письмові пояснення.

Представники позивача та відповідача заперечували проти задоволення клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 розгляд справи відкладено до 07.08.2015.

В судовому засіданні 07.08.2015 представник позивача заявлену вимогу підтримав, просив суд позов задовольнити. Позов мотивований тим, що укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та СКВ «Міжгірґя» договір застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 вчинено керівником Іваніщенком Станіславом Луковичем з перевищенням наданих йому статутом повноважень, без згоди вищого органу управління СКВ «Міжгірґя», що суперечить приписам п. 8.4, п. 8.6 Статуту, ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу». Крім того, позивач вказував на те, що в преамбулі оспорюваного договору вказано, що керівник діє на підставі Протоколу загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я" від 12.12.2012 № 2, проте, загальні збори членів СКВ "Міжгір'я" 12.12.2012 - не проводились, і рішення щодо укладення договору застави майна товариства - не приймалось, у зв'язку з чим наведений протокол не підтверджує наявність повноважень на підписання оспорюваного договору у керівника Іваніщенко С.Л. Наведені обставини, на думку позивача, є підставами для визнання недійсним оспорюваного правочину згідно ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.08.2015 проти заявленого позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У письмовому відзиві на позов відповідач посилався на те, що обумовлені законом підстави для визнання недійсним договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 - відсутні, оскільки керівник Іваніщенко Станіслав Лукович мав необхідний обсяг повноважень на укладення оспорюваного правочину згідно п. 8.6 Статуту, адже він є вищою посадовою особою підприємства і наділений повноваженнями на укладення правочинів від імені СКВ "Міжгір'я". Крім того, статут СКВ "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину не містив положень щодо обовґязковості прийняття загальними зборами членів спілки рішення про передачу майна в заставу.

Представник третьої особи в судовому засіданні 07.08.2015 надав суду пояснення по суті спору, в яких вказував на те, що на момент укладення договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 за даними відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, керівником СКВ "Міжгір'я" та особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені товариства, вказаний Іваніщенко Станіслав Лукович. Отже, наведена особа мала увесь обсяг повноважень щодо підписання оспорюваного правочину від імені СКВ "Міжгір'я" без будь-якого погодження.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2012 між ПуАТ «Креді Агріколь Банк», з однієї сторони, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агроко», як позичальником, укладено кредитний договір № 140/1176429. за умовами якого банком надано позичальнику кредит у розмірі 22 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі, в порядку та у строки, обумовлені договором.

14.02.2013 між ПуАТ «Креді Агріколь Банк», як заставодержателем, та Спілкою колективних власників "Міжгір'я", як заставодавцем, укладено договір застави рухомого майна № 140/1176429-8 (далі - договір застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013, оспорюваний правочин) з подальшими змінами згідно договору про внесення змін та доповнень № 1 від 28.03.2013, за умовами якого заставодавець з метою забезпечення належного виконання основного зобовґязання (кредитного договору № 140/1176429 від 13.09.2012 з усіма змінами і доповненнями до нього) передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави: рухоме майно, зазначене в додатку № 1 до договору, заставною вартістю 1152114,25 грн., місцезнаходження якого: Черкаська обл., Чорнобаївський район, с. Скородистик.

Відповідно до розділу «Реквізити та підписи сторін» договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013, від заставодержателя договір підписано Злидар Т.Г., і посвідчено печаткою банку, а від імені заставодавця - керівником спілки Іваніщенко С.Л., і посвідчено печаткою Спілки колективних власників "Міжгір'я".

В преамбулі договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013 вказано, що від Спілки колективних власників "Міжгір'я" угоду підписує керівник спілки Іваніщенко Станіслав Лукович, який діє на підставі Статуту, зареєстрованого Чорнобаївською районною радою народних депутатів 28.02.1995 без подальших змін та доповнень до нього, та Протоколу загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я" від 12.12.2012 № 2 (з рішенням про укладення цього договору).

Крім того, договір застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013 посвідчено приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу Бабаком О.В. за реєстровим № 332, який зробив посвідчувальний напис про те, що ним перевірено особи громадян, які підписали договір, встановлені їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ПуАТ «Креді Агріколь Банк» та Спілки колективних власників "Міжгір'я" і повноваження їх представників, а також належність заставленого майна Спілці колективних власників "Міжгір'я".

Крім того, позивачем для долучення до матеріалів справи надано засвідчену копію Протоколу загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я" № 2 від 12.12.2012, згідно якого 12.12.2012 були проведені загальні збори членів СКВ "Міжгір'я". Так, у протоколі зазначено, що присутні 14 членів виконавчої ради, присутніх - 14 осіб; протокол підписано головою зборів -Іваніщенко С.Л. та секретарем зборів - Лила О.В.

Відповідно до Протоколу загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я" № 2 від 12.12.2012, по питанню другому порядку денного загальних зборів присутніми одноголосно прийнято рішення про надання в забезпечення виконання зобовґязання за кредитними договорами, що укладено між СТОВ «Агроко» та ПуАТ «Креді Агріколь Банк» № 140/1176429 від 13.09.2012 та № 145/1176429 від 13.09.2012, рухоме майно згідно додатку до протоколу, і яке належить СКВ «Міжгірґя».

Крім того, по питанню другому порядку денного загальних зборів присутніми одноголосно прийнято рішення про надання повноважень на укладення відповідних правочинів з ПуАТ «Креді Агріколь Банк» керівнику СКВ "Міжгір'я" Іваніщенку С.Л.

Також, в матеріалах справи наявна засвідчена позивачем копія Статуту СКВ "Міжгір'я", зареєстрованого Чорнобаївською районною радою народних депутатів 28.02.1995, в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину, який містить наступні положення.

Пунктом 8.2 Статуту визначено, що в Спілці діють наступні управлінські та виконавчі органи: Загальні збори Спілки або збори уповноважених представників членів Спілки, обрана ними виконавча рада, керівник Спілки. Обирається також наглядово-ревізійна рада.

Згідно з пунктом 8.3 Статуту , загальні збори або збори уповноважених представників членів спілки є вищим органом її самоврядування. Норма представництва на зборах уповноважених визначається у співвідношенні 1 представник від 4 членів Спілки. Члени виконавчої ради, наглядово-ревізійної ради беруть участь в роботі зборів з правом ухвального голосу. Загальні збори членів Спілки або збори уповноважених збираються в міру необхідності, але не рідше 1 разу у рік і вирішують такі основні питання: затвердження статуту спілки, внесення змін та доповнень до статуту; вибори керівника Спілки, виконавчої ради, наглядово-ревізійної ради; заслуховування звітів керівника виконавчої та наглядової рад; перспективи, стратегія соціально - економічного розвитку спілки, реорганізація та ліквідація спілки.

Рішення зборів набирає сили, якщо за нього проголосувало більше половини присутніх на зборах та оформляється протоколом.

Відповідно до пункту 8.4 Статуту, виконавча рада є постійно діючим органом Спілки на громадських засадах. До її складу за посадами входять керівник спілки (голова ради), його заступники, керівники і спеціалісти структурних підрозділів.

Рада засідає не рідше одного разу в квартал і заслуховує такі питання:

- інформацію керівника спілки про основні результати роботи після попереднього засідання ради;

- затверджує (відхиляє, припиняє дію, уточнює) рішення керівника ради, прийняті між засіданнями ради; розглядає найважливіші поточні питання виробничої діяльності: розробку та затвердження річних виробничо - фінансових планів; розробку та затвердження внутрігосподарських положень, що випливають з цього Статуту , затвердження річних звітів Спілки, рух основних засобів виробництва та інш.;

- за поданням керівника обирає дорадчий комітет, який працює на громадських засадах.

Пунктом 8.6 Статуту визначено, що керівник Спілки обирається на 5 років виключно із членів Спілки і при наявності не менше 5 річного стажу членства в Спілці. Керівник Спілки є її вищою посадовою особою з правом представництва Спілки в зносинах з державою, іншими вітчизняними і зарубіжними підприємствами, організаціями, установами.

На керівника Спілки покладається персональна відповідальність за діяльність спілки та її результати. З цією метою він має право:

- самостійно (або після консультації з виконавчою радою чи її комітетом) вирішувати будь-які перспективні і поточні питання, що не суперечать чинному законодавству і статуту Спілки;

- за погодженням з дорадчим комітетом призначати і звільняти керівників, спеціалістів та інших посадових осіб (або заключати з ними контракти);

- вирішувати питання структурної перебудови Спілки (або вносити пропозиції зборам і виконавчій раді про структурну перебудову спілки).

Згідно з випискою з протоколу загальних зборів спілки колективних власників «Міжгір'я» від 16.05.2011, по питанню порядку денного щодо виборів керівника спілки СКВ «Міжгір'я» присутніми членами спілки вирішено 209 голосами обрати керівником Спілки Іваніщенка Станіслава Лукича.

Розпорядженням керівника СКВ «Міжгір'я» від 16.05.2011 № 27, Іваніщенко Станіслав Лукович приступив з 16.05.2011 до своїх посадових обов'язків керівника спілки СКВ «Міжгір'я».

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 952944, зробленого станом на момент укладення оспорюваного правочину: в графі «Керівник юридичної особи та наявність обмежень щодо його повноважень» зазначено «Іваніщенко Станіслав Лукович»; в графі «Прізвище, ім'я, по-батькові осіб, які мають право вчинять юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» «Іваніщенко Станіслав Лукович - підписант».

Крім того, щодо кількісного складу членів СКВ «Міжгір'я» в матеріалах справи наявні наступні документи:

- позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20614256, згідно якого станом на 12.12.2012 членами СКВ «Міжгір'я» є 277 осіб;

- позивачем надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20614205, згідно якого станом на 14.02.2013 членами СКВ «Міжгір'я» є 277 осіб.

Згідно Статуту Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я», затвердженого рішенням Загальних зборів співвласників майна (членів) СКВ «Міжгір'я» від 16.04.2015, і державна реєстрація якого проведена державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Реєстраційної служби Чорнобаївського РУЮ Черкаської області 14.05.2015, Приватне підприємство Колективне підприємство «Міжгір'я» є повним правонаступником Спілки колективних власників «Міжгір'я» (п. 1.1).

Як встановлено судом, позивач вважає, що укладений між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та СКВ "Міжгір'я" договір застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 вчинено керівником Іваніщенком Станіславом Луковичем з перевищенням наданих йому статутом повноважень, без згоди вищого органу управління СКВ "Міжгір'я", що суперечить приписам п. 8.4, п. 8.6 Статуту, ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу».

Статтею 6 Закону України «Про заставу» визначено, що майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Майно, що перебуває у спільній частковій власності (частки, паї), може бути самостійним предметом застави за умови виділення його в натурі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об'єктами власності (ч. 1). Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном (ч. 2). Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених (ч. 3).Збитки, заподіяні підприємству його членами та іншими громадянами, державними підприємствами, установами, організаціями, іноземними організаціями, іншими юридичними особами, підлягають відшкодуванню на загальних підставах (ч. 4). Страхування належного підприємству майна та інших цінностей здійснюється на добровільних засадах на умовах і в порядку, встановлених законодавством України (ч. 5).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Вимогами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Стаття 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

П. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно та розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 97 Цивільного кодексу України визначено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 N 11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пункт 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 N 11 визначає, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що станом на момент укладення оспорюваного правочину Статут позивача містив положення, які визначали те, що управлінськими та виконавчими органами Спілки є Загальні збори Спілки або збори уповноважених представників членів Спілки, обрана ними виконавча рада, керівник Спілки (п. 8.2), вищим органом самоврядування є загальні збори або збори уповноважених представників членів спілки (п. 8.3), постійно діючим органом є виконавча рада (п. 8.4),а також керівник Спілки (п. 8.6).

В свою чергу, ч. 2 статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, тобто вказана норма визначає альтернативність органів, які здійснюють право колективної власності, і відповідні повноваження таких органів закріплюються в Статуті відповідного підприємства.

Таким чином, дослідивши положення п. 8.6 Статуту СКВ "Міжгір'я" (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину), суд дійшов висновку, що керівник Спілки, яким на час укладення договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013 був Іванющенко О.Л., в розумінні ч. 2 статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» є органом управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, зокрема право вирішувати питання, які не суперечать Статуту спілки, до яких віднесено питання і укладення відповідних господарських договорів.

Крім того, суд враховує і те, що станом на момент укладення оспорюваного правочину Статут СКВ "Міжгір'я" не містив положень, які встановлювали обовґязковість прийняття загальними зборами членів СКВ "Міжгір'я" рішення про передачу належного майна товариства в заставу, як не містить положень щодо заборони керівнику підприємства вчиняти дії по підписанню угод щодо передачі майна спілки в заставу виключно за згодою загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я".

В свою чергу, частина 3 статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначає, що належне підприємству майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених. Наведена норма закону також була дотримана, про що свідчить протокол загальних зборів членів СКВ «Міжгірґя» № 2 від 12.12.2012.

Доводи позивача про те, що загальні збори членів СКВ "Міжгір'я" 12.12.2012, оформлені відповідним протоколом №2 - не проводились, і рішення щодо укладення договору застави майна товариства - не приймалось, у зв'язку з чим наведений протокол не підтверджує у керівника Іваніщенко С.Л. наявність повноважень на підписання договору - судом відхиляється як безпідставні та необгрунтовані, оскільки наведена обставина спростовується наявним в матеріалах справи Протоколом загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я" № 2 від 12.12.2012, який судом приймається як належний та допустимий доказ в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, який підтверджує проведення вказаних зборів та прийняття на ньому рішення про укладення оспорюваного правочину.

Подані позивачем копії 9 заяв членів СКВ «Міжгір'я», в яких останні вказали про те, що вони не були повідомлені про проведення 12.12.2012 загальних зборів членів обґєднання - не приймаються судом в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження факту непроведення 12.12.2012 загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я", оскільки наведені у заявах відомості жодним чином не підтверджені, а посвідчення заяв секретарем виконкому Іркліївської сільської ради свідчить лише про те, що посадовою особою підтверджено, що відповідну заяву підписала певна особа, проте, жодним чином не засвідчує факту наявності обставин, які викладені у таких заявах. При цьому, вимогами процесуального закону імперативно визначено, що такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами, яких матеріали справи станом на момент вирішення спору - не містять.

Крім того, суд враховує і те, що станом на момент укладення оспорюваного правочину, рішення загальних зборів членів СКВ "Міжгір'я", оформлені протоколом № 2 від 12.12.2012, станом на момент вирішення спору є чинними, у встановленому законом порядку - не скасовані. Питання кількісного складу членів СКВ "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину, жодним чином не впливає на оцінку відповідності договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 вимогам закону на момент його укладення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для визнання недійсним договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 - відсутні, оскільки керівник Іваніщенко Станіслав Лукович мав необхідний обсяг повноважень на укладення оспорюваного правочину згідно п. 8.6 Статуту, адже він є органом управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, і, відповідно, був наділений повноваженнями на укладення правочинів від імені СКВ "Міжгір'я". Крім того, статут СКВ "Міжгір'я" станом на момент укладення оспорюваного правочину не містив положень щодо обовґязковості прийняття загальними зборами членів спілки рішення про передачу майна в заставу, або наявності обмежень щодо підписання правочину керівником Спілки. Доказів протилежного суду станом на момент вирішення спору не надано.

Крім того, суд зазначає, що припис абзацу першого частини третьої ст. 92 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень, в той же час, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими особами від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 2 ст. 92 Цивільного кодексу України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності позивачем в господарському суді тієї обставини, що її контрагент був або мав бути обізнаний з наявними обмеженнями повноважень представника цієї юридичної особи але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців вносяться відомості щодо юридичної особи, зокрема осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, а також дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Частинами 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначено, що відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Згідно з наявним в матеріалах справи витягом з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 952944, зробленого станом на момент укладення оспорюваного правочину, станом на момент укладення оспорюваного правочину - 14.02.2013, керівником і підписантом позивача був Іваніщенко Станіслав Лукович, а відомості щодо наявності обмежень повноважень у зазначеного керівника - у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - відсутні. Доказів протилежного суду станом на момент вирішення спору надано не було, а подані позивачем документи - не приймаються судом як належні і допустимі докази в розумінні ст .ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження обставин наявності у Іваніщенко С.Л. обмежень на підписання оспорюваного правочину.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Свою чергу, судом встановлено, що пунктом 6.3.12 договору застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013 сторони узгодили, що заставодавець зобов'язаний застрахувати/забезпечити страхування (та надати заставодержателю відповідні докази такого страхування. в т.ч. документи, що підтверджують сплату страхових платежів) за свій рахунок та на користь заставодержателя (як вигодонабувача, який в разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика) предмету застави, у страховика, попередньо погодженого з заставодержателем.

Також, позивачем було виконано взяте на себе зобов'язання за договором застави № 140/1176429-8 від 14.02.2013 щодо страхування предмету застави, а саме: укладено з ПАТ «СК Еталон» відповідний договір страхування майна № 0106 від 23.04.2012 з додатком до нього, а додатковою угодою до наведеного договору від 15.02.2013 вигодонабувачем за договором страхування визначено ПуАТ «Креді Агріколь Банк», докази чого наявні в матеріалах справи, що в сукупності з обставиною підписання відповідного правочину добровільного страхування майна та додаткових угод до нього, свідчить про виконання (схвалення) позивачем оспорюваного правочину, в розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд враховує і те, що оскільки порушення вимог приписів п. 8.4, п. 8.6 Статуту та вимогам ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу» при укладенні оспорюваного правочину судом не встановлено, умови подальшого виконання (схвалення) позивачем оспорюваного правочину в частині страхування об'єкта застави - не впливають на дійсність оспорюваного правочину.

Враховуючи наведене вище, господарським судом встановлено, що оспорюваний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цвільного кодексуУкраїни, додержання яких є необхідним для чинності правочину, оспорюваний договір жодним чином не суперечить приписам п. 8.4, п. 8.6 Статуту та вимогам ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. 6 Закону України «Про заставу», а тому підстави для визнання його недійсним згідно ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України - відсутні.

З огляду на викладене позовна вимога Приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгір'я» до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсним договору застави рухомого майна № 140/1176429-8 від 14.02.2013 є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 12.08.2015

Головуючий суддя І.М. Отрош

судді К.І. Головіна

В.С. Ломака