ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа № 911/1987/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН УКРАЇНА»;

до Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»;

про стягнення 2891086,00 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 46/04-2015 від 20.04.2015 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 1 від 31.12.2014 р.).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН УКРАЇНА» до Дочірнього підприємства «ШРБУ № 100» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 2891086,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.05.2015 року порушено провадження у справі № 911/1987/15 та призначено до розгляду на 02.06.2015 року.

В судове засідання, яке відбулось 02.06.2015 року представник позивача не зявився, сторони вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 07.05.2015 року не виконали, позивач про прчини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 23.06.2015 року.

В судових засіданнях 23.06.2015 року та 30.06.2015 року оголошувалась перерва на 30.06.2015 року та на 07.07.2015 року відповідно.

26.06.2015 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 2891086,80 грн.

У звязку з перебуванням судді Карпечкіна Т.П. на лікарняному розгляд справи 07.07.2015 не відбувся.

Ухвалою суду від 13.07.2015 року розгляд справи призначено на 04.08.2015 року.

В судовому засіданні 04.08.2015 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 10.08.2015 року.

Крім того, ухвалою від 04.08.2015 року задоволено клопотання представників сторін, подане в судовому засіданні 30.06.2015 року, в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України та продовжено строк розгляду спору.

В судовому засіданні, яке відбулось 10.08.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 09.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН УКРАЇНА» (позивач), Державним підприємством «ШРБУ №100» ВАТ «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САВАТЕКС АГРО» (первісний кредитор) було укладено трьохсторонню Угоду про переведення (уступку) права вимоги суми заборгованості інших осіб перед стороною (надалі - Угода).

Згідно з п. 3 Угоди Товариство з обмеженою відповідальністю «САВАТЕКС АГРО» в рахунок виконання своїх грошових зобовязань перед позивачем передало останньому право вимоги стягнення основної дебіторської заборгованості за Договором купівлі продажу №131008 від 13.10.2008 року та Додатковою угодою № 1 від 07.06.2011 року до Договору купівлі-продажу №131008 від 13.10.2008 року (надалі - Договір) на загальну суму 3 041 086,60 грн.

Відповідач в рахунок виконання своїх грошових зобовязань перед первісним кредитором за вищезазначеним Договором та додатковою угодою до нього, погодився перерахувати борг у розмірі 3 041 086,60 грн. на розрахунковий рахунок позивача (нового кредитора) у строк тридцяти календарних днів з моменту підписання угоди (п. 4 Угоди).

Згідно виписки банку від 09.01.2014 року відповідач перерахував позивачу за Угодою від 09.12.2013 року 150 000 грн.

04.02.2014 року відповідачу була направлена претензія з пропозицією оплатити решту суми заборгованості, яка залишена без задоволення. У відповіді на претензію відповідач посилався на скрутне фінансове становище.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 2 891 086,80 грн. заборгованості, згідно уточнених позовних вимог.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, надав відзив на позов, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог, які ґрунтуються на умовах Угоди, яка передбачає лише заміну сторони у зобовязанні і не породжує безпосереднього зобовязання відповідача, яке випливає з конкретної господарської операції.

У звязку з чим, судом встановлено, що за Угодою до позивача перейшло право вимоги сплати заборгованості, яка виникла за Договором купівлі продажу №131008 від 13.10.2008 року та Додатковою угодою № 1 від 07.06.2011 року до Договору купівлі-продажу №131008 від 13.10.2008 року, про що зазначає позивач в позові.

Також, позивач в ході розгляду спору надав суду видаткові накладні між ТОВ «Саватекс агро» та ДП «ШРБУ № 100»: № М-00000002 від 16.06.2011 року, № М-00000003 від 01.07.2011 року, № М-00000004 від 04.07.2011 року, № М-00000005 від 05.07.2011 року, № М-00000006 від 06.07.2011 року, № S-000000017 від 07.07.2011 року, за якими відбувались господарські операції за Договором купівлі-продажу №131008 від 13.10.2008 року та Додатковою угодою № 1 від 07.06.2011 року (з Товариством з обмеженою відповідальністю «САВАТЕКС АГРО» (первісний кредитор).

Розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «САВАТЕКС АГРО» підтверджується Актом звіряння розрахунків за період з 01.06.2011 року по 18.11.2013 року в сумі 3041086,60 грн., який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Стан розрахунків між позивачем та відповідачем (в тому числі щодо часткової сплати 150000 грн.) відображено в Акті звіряння за період з 09.12.2013 року по 31.01.2014 року та Акті звіряння за період з 09.12.2013 року по 16.06.2015 року на суму 2909038,80 грн., які підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Щодо заявлення відповідачем у відзиві про застосування строку позовної давності для стягнення спірної заборгованості, судом встановлено, що відповідач вважає строком виконання зобовязання тридцяти денний термін від моменту відвантаження товару, які сплинули відповідно в липні-серпні 2014 року.

Однак, суд зазначає, що строк давності переривається визнанням боргу, про що свідчать вищенаведені Акти звірки розрахунків та факт часткової сплати заборгованості відповідачем. Крім того, підписуючи тристоронню Угоду відповідач засвідчив факт існування заборгованості та погодив новий строк виконання зобовязання.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У звязку з чим, судом встановлено, що строк позовної давності переривався принаймні в момент підписання Акту звіряння 18.11.2013 року і з відповідної дати строк давності почався заново.

Відтак, на момент звернення позивача до суду 06.05.2015 року строк для подання позову не вважається пропущеним.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 516 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі виходячи з розміру заявлених і задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів, код 05423018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН УКРАЇНА» (03191, м. Київ, вул. Вільямса, 4, код 34422841) 2 891 086,80 (два мільйони вісімсот девяносто одна тисяча вісімдесят шість) грн. та 57821,74 (пятдесят сім тисяч вісімсот двадцять одна) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІАКОН УКРАЇНА» (03191, м. Київ, вул. Вільямса, 4, код 34422841) 359,04 грн. зайво сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.08.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін