донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

12.08.2015 справа №908/749/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Ломовцева Н.В., Чернота Л.Ф.
За участю представників сторін:

від позивача:Уйміна С.Л. - за довіреністю, Клівасов А.О. - за довіреністю, Лагода С.О. - за довіреністю,
від відповідача:Кравченко А.Л. - за довіреністю, Репело Д.М. - за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Донецька залізниця»,, м. Донецьк
на рішення господарського судуЗапорізької області
від25.06.2015р.
у справі№ 908/749/15-г (суддя: Л.П. Кагітіна),
порушеній за позовом:Приватного акціонерного товариства «УКРЕНЕРГОТРАНС», м. Дніпропетровськ
до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк
простягнення 18' 367,08 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватного акціонерного товариства «УКРЕНЕРГОТРАНС», (далі - «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - «Відповідач») 18'367,08 грн. неправомірно списаних грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на приписи ст.136 Статуту залізниць України, затверджений Постановою КМ України від 06.04.1998 № 457 (далі - «Статут»), Правила розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 № 644 (далі - «Правила розрахунків»), Угоду про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 р. (далі - «УМВС»), порушення Відповідачем умов Договору № Е-050047 від 29.07.10 «про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги» (далі - «Договір Е-050047 »).

Рішенням господарського суду Запорізької області 25.06.2015р..у справі № 908/749/15-г позовні вимоги були задоволені повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ця сума є такою, що списана з особового рахунку Позивача, відтак - отримана Відповідачем, без достатніх правових підстав.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи власну позицію, Відповідач вважає, що при прийнятті спірного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і не в повній мірі дослідив доказів по справі та не надав їм правильної правової оцінки, що призвело до невірно зроблених висновків.

Скаржник стверджує, що донарахування та подальше відображення в особовому рахунку Позивача спірної суми як використаної, відбулось цілком правомірно.

Сторони були апеляційним судом належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Представники Відповідача підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники Позивача надали відзив, та звернулися до суду з проханням рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду таким, що прийнято при неповному дослідженні усіх зібраних у справі доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак - незаконним та необґрунтованим; а апеляційну скаргу - такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України Оскаржуване рішення цим критеріям не відповідає.

В позовній заяві Позивач просив суд стягнути з Відповідача неправомірно списані грошові кошти в сумі 18'367,08 грн., чітко не зазначивши правову підставу позовних вимог. Приймаючи спірне рішення, місцевий господарський суд також не навів жодного правового обґрунтування та - посилання на відповідну норму матеріального права в обґрунтування правомірності саме стягнення спірної суми з Відповідача на користь Позивача.

Виходячи із змісту позовної заяви з чим погодився й місцевий господарський суд, Позивач вимагав стягнути спірну суму - як таку, що була отримана Відповідачем від Позивача без достатніх правових підстав.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним судом України у Постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13, випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав та наслідки таких дій регулюються ст. 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутностi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Господарським судом встановленою та матеріалами справи підтверджено, що 29.07.10р. Сторонами був укладений Договір Е-050047, предметом якого (п. 1. договору) є проведення Експедитором (Позивачем) розрахунків з залізницею (Відповідачем) за надані нею послуги з перевезення вантажів, порожніх власних та орендованих вагонів та інші послуги Вантажовідправникам/Вантажоодержувачам.

Цим договором передбачаються умови оплати Позивачем вартості послуг залізниці (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збори за подачу і забирання вагонів і інші додаткові послуги) наданих Вантажовласникам при здійсненні експортно-імпортних перевезень вантажів, а також інших послуг по договірним тарифам.

За п. 1.3. Договору Е-0500447 ним передбачаються умови оплати Позивачем вартості послуг Відповідача, наданих Вантажовласникам, при здійсненні міжнародних та внутрішніх перевезень.

Згідно з п. 1.4. Договору Е-0500447 (в редакції додаткової угоди від 24.12.14р. № 13), сума по договору складає 5' 000 грн., але невиконання або перевиконання вказаної суми не може мати наслідків у вигляді штрафів або стягнень в будь-якій формі з жодної сторони даного договору.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору Е-0500447, Відповідач зобов'язався приймати до перевезення вантажів, згідно з заявками Вантажовласників, порожні власні або орендовані вагони на підставі договорів власників вагонів з відправниками, одержувачами, Експедиторами для чого подавати під навантаження/вивантаження вагони/контейнери згідно із затвердженими планами на надавати додаткові послуги, пов'язані з цими перевезеннями, з оплатою їх Позивачем.

Пунктом 2.2.5. Договору Е-0500447 (в редакції додаткової угоди від 04.12.14р. № 13) передбачено, що починаючи з 08.12.14р. Позвач зобов'язується здійснювати попередню плату за перевезення вантажів та інші транспортні послуги на умовах цього договору шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення на поточний рахунок Відповідача з особовим режимом використання в ТехПД Ясинувата

Приписами п. 2.2.5 Договору Е-0500447 визначений обов'язок Позивача щодо зарахування на відповідний рахунок Відповідача певних сум попередньої оплати, розмір та періодичність внесення якої визначається власне Позивачем, виходячи з очікуваного обсягу перевезень вантажів та інших послуг (п.3.1.). одержані кошти Відповідач зараховує на особовий рахунок Позивача та у міру виконання перевезень і надання послуг - відповідно відображає у цьому особовому рахунку.

Згідно приписів п. 4.1. Договору Е-0500447 у разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку Позивача використання коштів Відповідач вносить відповідні зміні у ньому. За п. 6.1. Договору Е-0500447 усі спірні питання з виконання умов цього договору вирішуються його сторонами у претензійно-позовному порядку.

27.07.14 ПрАТ «УКРЕНЕРГОТРАНС» (відправник) за залізничними накладними №№ 51601847, 51606531 було відправлено зі станції Маріуполь-Порт ДП «Донецька залізниця» на станцію Комунарськ ДП «Донецька залізниця» вантажоодержувачу - ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» 13 порожніх вагонів.

Відповідно до п. 29 Статуту, Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з Мінтрансом, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

Розпорядженням від 28.07.14 № ЦЗМ-14/1263 Укрзалізницею, на підставі п. 29 Статуту залізниць України, введено тимчасові обмеження щодо перевезень на деяких станціях, в т.ч. на станції Комунарськ ДП «Донецька залізниця».

Листом від 02.08.14 № 3.4.-506 Позивач просив Відповідача переадресувати 13 порожніх власних напіввагонів, що прямують на станцію Комунарськ ДП «Донецька залізниця» на станцію «Еленовка» ДП «Донецька залізниця» за старими документами на адресу ПрАТ «Докучаєвський флюсо-доломітний комбінат».

З матеріалів цієї справи вбачається, що Відповідачем в особовому рахунку Позивача була відображена, як використана, суму 18' 367,08 грн., пов'язані з перевезенням вантажів, з яких:

- 17' 275,44 грн. (з ПДВ) плата за користування вагонами по відомості плати за користування вагонами № 05089011;

- 708,72 грн. (з ПДВ) збір за зберігання вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці № 05080492;

- 382,92 грн. (з ПДВ) телеграфний збір за повідомлення залізниці на прохання вантажовідправника по накопичувальній картці № 05080492.

Судова колегія погоджується із зробленим місцевим господарським судом висновком про те, що спірна сума була нарахована Відповідачем з порушенням норм діючого законодавства.

Виходячи з п. 2.1. Правил розрахунків розрахункові підрозділи залізниць здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг. Пунктом 2.3. Правил розрахунків встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору. Згідно з договором залізниця відкриває особовий рахунок кожному відправнику (одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

За п. 2.5. Правил розрахунків платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. (ч. 1 п. 2.6 Правил розрахунків).

Аналізуючи зазначені норми Правил розрахунків, апеляційний суд дійшов висновку, що згадані «…особові рахунки…» відправників, одержувачів, експедиторів не є рахунками, тотожними рахункам, які відкриваються установами банків чи інших фінансових установ. Адже: по-перше, ні залізниця, ані її розрахунковий підрозділ не є банківською установою; по-друге, кошти у вигляді попередньої оплати від згаданих осіб надходять на спеціальний рахунок розрахункового підрозділу відповідної залізниці, відкритому у банківській установі. Цей рахунок, є одним з рахунків саме залізниці.

Відтак, зазначені кошти попередньої оплати, після надходження та зарахування установою банку на спеціальний рахунок розрахункового підрозділу залізниці, стають власністю саме цієї залізниці.

«…Особові ж рахунки…», про які йдеться у Правилах розрахунків та Договорі Е-0500447, є «віртуальними рахунками», необхідними лише для зручності обліку розрахунковим підрозділом залізниці використання нею коштів відповідного платника.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов договору.

Наслідки неправильного (помилкового) відображення Відповідачем руху коштів на відкритому ним особовому рахунку Позивача та - порядок відновлення відповідно порушених прав Позивача у такому випадку, чітко визначено п. 4.2 Договору Е-0500447. Ним, зокрема не передбачений обов'язок Відповідача у разі неправильного (помилкового) відображення даних у особовому рахунку Позивача - повертати йому відповідні попередньо добровільно перераховані кошти. Не встановлено такого обов'язку й іншими діючими нормативними актами.

Пунктом 4.2 Договору розрахунків чітко обумовлений обов'язок Відповідача у такому разі внести відповідні зміни у цей особовий рахунок.

Таким чином, виявивши необґрунтоване відображення у своєму особовому рахунку спірної суми, як використаної, - Позивач мав звернутися до Відповідача з відповідною вимогою про відновлення цієї суми на своєму особовому рахунку.

Звертаючись до господарського суду, особа викладає у позовній заяві власне суб'єктивне уявлення про порушене право та спосіб його захисту.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та норми діючого законодавства з'ясувавши об'єктивну наявність порушеного права та адекватність обраного позивачем способу захисту порушеного права передбаченим законодавством та природою спірних правовідносин, - дійшов помилкового висновку про те, що позивачем у даному випадку обраний правильний спосіб захисту. Адже спірна сума, як частина попередньо перерахованих Позивачем згідно приписів Договору Е-0500447 за майбутні перевезення сум, аж ніяк не може вважатися такою, що отримана Відповідачем без достатніх правових підстав.

Обранний Позивачем спосіб захисту порушеного права, не передбаченого, у даному випадку, Договором Е-0500447, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За принципом диспозитивності, закладеним у приписах ст. 22 ГПК України, позивач у судовому процесі має на власний розсуд розпоряджатися наданими йому процесуальними правами, зокрема - наділений правом до початку розгляду справи по суті змінити підставу позовних вимог. За тим-самим принципом, суд не вправі власноруч змінювати визначені позивачем підстави позовних вимог або - тлумачити їх зміст. Позивач завчасно своїм правом на зміну предмету позову не скористався.

Відповідно до ст..49 ГПК України судові витрати покладаються на Позивача.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця»,, м. Донецьк - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2015р..у справі № 908/749/15-г - скасувати та прийняти в нове рішення, яким у задоволені Приватного акціонерного товариства «УКРЕНЕРГОТРАНС», м. Дніпропетровськ - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УКРЕНЕРГОТРАНС», м. Дніпропетровськ (на користь Державного підприємства «Донецька залізниця»,, м. Донецьк (') 913,50 грн. на відшкодування витрат по сплаченому судовому збору за звернення з апеляційною скаргою

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання цієї Постанови Донецького апеляційного господарського суду, оформивши його у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Н.В. Ломовцева

Л.Ф. Чернота

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу

1 - до справи;

1 - ДАГС.