ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 серпня 2015 р. Справа № 903/948/14

за позовом приватного акціонерного товариства "Корпорація "Аверс", м. Луцьк

до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії, м. Луцьк

про зобов'язання укласти договір

Суддя Вороняк А.С.

при секретарі судового засідання Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 голова правління, паспорт серії АС №362035 від 04.02.1998р., ОСОБА_2 представник, довіреність №71 від 15.09.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність №4571 від 12.12.2014р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу від представників сторін не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: у вересні 2014р. позивач ВАТ "Корпорація "Аверс" звернувся до господарського суду Волинської їх області з позовом про зобовязання відповідача ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії укласти договір №44/400/21-400 від 04.08.2014р. "Про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ВАТ "Корпорація "Аверс" в запропонованій ним редакції та просить вважати укладеним зазначений договір з моменту набрання рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ВАТ "Корпорація "Аверс" направлено на адресу відповідача проект підписаного договору від 04.08.2014р. №44/400/21-400 "Про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ВАТ "Корпорація"Аверс" з додатками до нього у двох примірниках. 10.09.2014р. відповідач направив позивачу підписаний зазначений договір з протоколом розбіжностей. Однак, підписавши в редакції ВАТ "Корпорація Аверс" договір з протоколом розбіжностей відповідач не підписав додані до нього додатки, своїх підписаних додатків до протоколу розбіжностей не надав. Умови проекту договору щодо додатків вилучив, мотивувавши необхідністю укладення додаткових угод до договору.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2015р. у справі №903/948/14 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року та рішення господарського суду Волинської області від 27.11.2014 року скасовано, справу №903/948/14 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 05.06.2015р. розгляд справи призначено на 17.06.2015р. та зобов'язано сторони надати суду письмові пояснення по суті позовних вимог з врахуванням вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 14.05.2015р. у справі №903/948/14.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17.06.2015р. розгляд справи відкладено на 01.07.2015р. через не подання позивачем витребуваних доказів.

У судовому засіданні 01.07.2015р. було оголошено перерву до 29.07.2015р..

Ухвалою господарського суду Волинської області від 29.07.2015р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів по 18.08.2015р..

У судовому засіданні 29.07.2015р. було оголошено перерву до 12.08.2015р..

У судовому засіданні12.08.2015р. представником позивача були подані додаткові пояснення по справі, а також клопотання в якому зазначено, що в звязку із зміною назви відкритого акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" на приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс", просять замінити найменування позивача на приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс"(додають витяг із статуту ПрАТ "Корпорація "Аверс" та копію виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Суд розглянувши дане клопотання позивача, в порядку ст.22 ГПК України ухвалив прийняти його та змінити найменування позивача на приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс".

У судовому засіданні 12.08.2015р. представники позивача вимоги підтримали(із врахуванням уточнень позовних вимог від 27.11.2014р(а.с.240-244, т.1), позов просили задовольнити.

В судовому засіданні 12.08.2015р. представник відповідача просить суд відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

05.08.2014р. позивачем направлено на адресу відповідача проект підписаного договору від 04.08.2014р. №44/400/21-400 "Про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку ВАТ "Корпорація"Аверс" з додатками до нього у двох примірниках, який отримано останнім 22.08.2014р., що не заперечується представниками сторін.

10.09.2014р. відповідач направив позивачу підписаний зазначений договір з протоколом розбіжностей.

Однак, підписавши в редакції ПрАТ "Корпорація Аверс" договір з протоколом розбіжностей відповідач не підписав додані до нього додатки, своїх підписаних додатків до протоколу розбіжностей не надав. Умови проекту договору щодо додатків вилучив, мотивувавши необхідністю укладення додаткових угод до договору.

Предметом даного судового розгляду є вимоги особи, яка вважає себе власником кабельної каналізації електрозв'язку, до замовника про зобов'язання укласти договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку у зв'язку з наявністю прямої вказівки закону на обов'язковість укладення такого договору з власником кабельної каналізації.

Згідно ч.1-2 ст.67 Господарського кодексу України(далі ГК України) відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Аналогічне визначення міститься в ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України(далі ЦК України), згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст.5 Закону України "Про телекомунікації" (далі - Закон) дія цього Закону поширюється на відносини суб'єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування.

Згідно п.7 ст.31 Закону порядок та умови використання діючих трубопроводів, кабельних каналів, колекторів, веж, антен та інших пристроїв особами, яким вони не належать, встановлюються договором з їх власником.

Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України №1607 від 23.07.2009р. затверджено Порядок доступу до кабельної каналізації електрозв'язку(далі - Порядок), в п.3.1 якого встановлено обов'язок власника кабельної каналізації електрозв'язку укласти із замовником (суб'єктом господарювання (оператором/провайдером), який бажає отримати доступ до кабельної каналізації електрозв'язку для задоволення власних виробничих потреб та надання телекомунікаційних послуг) договір про використання кабельної каналізації.

Отже, враховуючи положення ГК України, Закону та Порядку, передбачено обов'язкове укладення договору з власником ККЕ про надання в користування місця в кабельній каналізації та доступу до неї.

Представники сторін наполягали на тому, що згідно ч.7 ст.31 Закону України "Про телекомунікації" укладення договору про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку є обов'язковим.

Загальний порядок укладення договорів визначений ст.181 ГК України, яка зокрема встановлює, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (ч.7 ст.181 ГК України).

Отже, відповідно до положень ст.181 ГК України позивач, отримавши від відповідача договір, підписаний останнім з протоколом розбіжностей, мав у випадку погодження вказаних розбіжностей включити їх до договору, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду і здійснити всі вказані дії у 20-ти денний термін.

Проте, позивач розбіжності, що залишились не врегульованими, до спірного договору на вирішення господарського суду у відповідності із приписами ст.187 ГК України не передавав.

Натомість 29.09.2014р. звернувся до господарського суду із позовом про зобов'язання укласти договір про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку №44/400/21-400 від 04.08.2014р. в редакції, яка викладена позивачем в позовній заяві, що не відповідає вимогам закону.

Досудове врегулювання спорів визначено розділом 4 Правил надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 23.08.2012р. №428 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 12.09.2012р. за №1571/21883, (далі Правила), яке передбачає, що якщо за результатами переговорів з'ясовано, що сторони не можуть дійти згоди щодо укладення чи виконання договору, позиції сторін оформлюються у вигляді протоколу розбіжностей. Кожна зі сторін може направити протокол розбіжностей разом із заявою про врегулювання спору в Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (НКРЗІ). За результатами розгляду заяви НКРЗІ надає сторонам рекомендації щодо досудового врегулювання спору. Отже, вказаними Правилами сторонам надана додаткова можливість врегулювати спір за допомогою НКРЗІ, але не зобов'язано сторін робити це в обов'язковому порядку.

Згідно абз.7 п.1.2 Порядку кабельна каналізація електрозв'язку - складова телекомунікаційних мереж в межах міста, району, яка включає канально-колодязні споруди, кабельні вводи, місця в колекторах та тунелях, труби в мостах та мостових переходах, що призначені для прокладання магістральних, з'єднувальних, розподільних мідних та оптичних кабелів електрозв'язку і монтажу супутнього лінійного устаткування.

Згідно абз.3 п.1.2 Порядку власник ККЕ - оператор, провайдер телекомунікацій, суб'єкт господарювання, у власності якого перебувають лінійно-кабельні споруди, набуті на належній правовій підставі, призначені для забезпечення доступу до телекомунікаційної мережі загального користування.

Згідно абз.5 п.1.2 Порядку, замовник - суб'єкт господарювання (оператор/провайдер), якому власник ККЕ на договірних засадах надає доступ до ККЕ для задоволення власних виробничих потреб та надання телекомунікаційних послуг.

Так з матеріалів справи слідує, що проект будівництва телефонної каналізації по вул.Малиновського (на даний час пр-т. Соборності (а.с.179,т.1) виготовлений за зверненням у 1986р. Луцької телеграфно-телефонної станції (правонаступником якої є ПАТ "Укртелеком") до управління капітального будівництва виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів Волинської області про технічні умови на телефонізацію забудови другої черги по вул. Малиновського. У 1990р. управління капітального будівництва звернулось до Волинської філії "Діпроміст" з проханням у складі проектно-кошторисної документації на будівництво житлового будинку по вул.Малиновського передбачити будівництво 12-кабельної ККЕ, що не заперечується сторонами (а.с.180-180а,т.1).

07.05.1993р. у вищезгаданий проект будівництва телефонної каналізації на звернення малого підприємства "Аверс" внесені зміни та перенесено проходження ККЕ, що стверджується поданим позивачем проектом (а.с.165,т.1).

Згідно поданих позивачем документів, а саме контракту №28 від 20.05.1993р., розрахунку договірної ціни, акту виконаних будівельно-монтажних робіт за серпень 1993р. забудовником ККЕ було мале підприємство "Аверс"(а.с.148-153,т.1), яке створене у 1991р., в послідуючому реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю "Телекомпанія Аверс", правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство "Корпорація "Аверс"(на час розгляду спору приватне акціонерне товариство "Корпорація "Аверс").

Згідно довідки ПАТ "Свемон-Волинь" від 11.11.2014р. за малим підприємством "Телекомпанія "Аверс" розрахунки за виконані Волинським підприємством АТ "Свемон", правонаступником якого є ПАТ "Свемон-Волинь", будівельні роботи по будівництву телефонної каналізації згідно контракту №28 від 20.05.1993р., проведено повністю, заборгованість за будівельні роботи відсутня(а.с.201,т.1)

Проте дані документи не містять чіткої індивідуальної визначеності, адреси(місця) початку та кінця побудови телефонної каналізації по вулиці Малиновського(Соборності) та відношення до спірного договору.

Крім того, згідно кредитного договору №43 від 29.06.1993р., укладеного між акціонерним банком "Инко" та Телекомпанією "Аверс", останньому надано кредит в сумі 8000000 карбованців на закупівлю товару(а.с.227,т.1)

Відповідно до договору від 26.08.1993р., укладеного між міським центром зайнятості Міністерства праці України та ТОВ "Телекомпанія "Аверс", останньому надано кредит в сумі 5000000 карбованців за приймання на себе забезпечення перепідготовки та створення 13 нових робочих місць і заповнення їх працівниками.(а.с.222-225,т.1).

Копіями свідоцтв на право власності(а.с.153, т.2) стверджується належність на праві власності позивачу вбудованих приміщень за адресою пр-т. Соборності, 26, 28.

Наведеними вище доказами не підтверджується перебування спірної ділянки ККЕ на праві власності у ПрАТ "Корпорація "Аверс"(чи компаній правонаступниками яких вони є) та належної правової підстави набуття права власності саме на спірну ділянку ККЕ позивачем не надано.

Судом відхиляються доводи позивача стосовно того, що об'єкт договору є складовою частиною вбудованого приміщення житлового будинку, яке належить їм на праві власності, оскільки вздовж даної каналізації звязку також знаходяться інші обєкти нерухомості, вказане не впливає на оцінку дослідження порушення прав та інтересів позивача при укладенні договору. Позивач, згідно поданого позову не звертається за захистом права власності(усунення перешкод).

Доводи відповідача щодо того, що ККЕ, яка перебувала на балансі УДПЕЗ "Укртелеком" на момент утворення ВАТ "Укртелеком", була передана у колективну власність ВАТ "Укртелеком", шляхом внесення її до статутного фонду товариства, судом до уваги не приймаються як такі, що не доведені та не підтверджені належними доказами.

Щодо поданої відповідачем інвентарної картки обліку основних засобів, кабельної лінії пр.Соборності, яка, на думку відповідача свідчить про належне їм на праві власності спірної ККЕ, суд зазначає, що як вбачається з цієї інвентарної картки кабельна лінія прокладена по пр.Соборності, 11А та введена в експлуатацію 01.09.1983 році. Початок спірної ж ККЕ знаходиться на проспекті Соборності кут вул.Воїнів Інтернаціоналістів, а закінчується на проспекті Соборності, 20.

Тобто, спірна ККЕ знаходиться на протилежній стороні проспекту Соборності, 11А, а тому кабельна лінія, що знаходиться на проспекті Соборності, 11А не має ніякого відношення до спірної ККЕ, що знаходиться - проспект Соборності кут вул.Воїнів Інтернаціоналістів, - проспект Соборності, 20.

Окрім того, згідно акту інвентаризації ділянки кабельної каналізації від к.к. № 3352 до к.к. № 2862 по пр. Соборності у м. Луцьку, узгоджений та підписаний сторонами, ПАТ "Укртелеком" належить 10 кабелів (а.с.183,а.с.195,т.1).

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відмітити, що посилання відповідача на те, що спірна ККЕ перебуває на балансі відповідача не мають визначального правового навантаження при вирішенні даного спору, оскільки перебування спірної ККЕ на балансі не підтверджує права власності на неї, а тому судом не приймається до уваги надана відповідачем довідка №02-01-13/1336 від 12.11.2014 року згідно якої спірна ділянка ККЕ після завершення будівництва передана в експлуатацію та на баланс обласному підприємству зв'язку "Волиньзв'язок", правонаступником якого в частині електрозв'язку є ПАТ "Укртелеком", і станом на 01.07.1999 року увійшла до майна, яким наповнений статутний фонд ВАТ "Укртелеком" згідно рішення НКРЗІ (Національної комісії з питань державного регулювання у сфері зв'язку та інформатизації) як і не приймається до уваги довідка ВАТ "Корпорація "Аверс" № 349 від 29.10.2014 року телефонна каналізація по проспекті Соборності (Малиновського) № 22-26, яка введена в експлуатацію в 1993 році, перебуває на балансі товариства.

Так, згідно наказу Державного комітету зв'язку та інформатизації України "Про передачу нерухомого майна ВАТ "Укртелеком" №233 від 25.11.2003р. ВАТ "Укртелеком" передано нерухоме майно (а.с.214,т.1), однак, яке майно передане у власність останнього відомості відсутні.

Крім того, докази передання спірної ККЕ на баланс Укртелекому, а в подальшому у власність, до матеріалів справи не додані.

Судом не примається до уваги, архівний витяг №837/01-22 від 26.11.2014р., оскільки з нього не вбачається, яка саме телефонна каналізація, якою протяжністю, введена в дію, зазначено лише телефонна каналізація вул. Соборності. (а.с.215,т.1).

Таким чином, з доказів наявних в матеріалах справи не вбачається, що відповідач є власником ККЕ (початкова адреса: м. Луцьк, пр.-кт Соборності кут вул.Воїнів Інтернаціоналістів, кінцева адреса: пр. Соборності, 20).

Розділом 3 Правил, встановлені вимоги до договорів про надання в користування ККЕ.

Згідно п.3.1 Правил, договір про надання в користування ККЕ повинен відповідати нормам чинного законодавства та містити:

- технічні характеристики (інформацію про кількість, діаметр та довжину кабелю, кількість каналів тощо), умови та строк бронювання місця в ККЕ, технічного нагляду власником ККЕ, надання місця в ККЕ та використання ККЕ;

- зобовязання сторін щодо дотримання вимог з експлуатації та обслуговування технічних засобів, інженерних обєктів та виробничих споруд, які прокладаються в ККЕ.

- порядок проведення планових та позапланових експлуатаційних робіт у ККЕ;

- порядок розрахунків за надання в користування ККЕ;

- порядок вивільнення ресурсів у ККЕ (демонтаж кабелю);

- відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору;

- процедуру врегулювання спорів.

- строк дії та умови розірвання договору.

Договір запропонований в редакції позивача взагалі не містить розділу, щодо порядку вивільнення ресурсів у ККЕ (демонтаж кабелю), що суперечить п.3.1 Правил.

В додатку № 1 до договору, не зазначено та матеріали справи не містять відомостей і технічної документації щодо технічних характеристик, які б дозволяли ідентифікувати спірний об'єкт телекомунікацій, зокрема кількість каналів кабельної каналізації, також в даному додатку відсутні відомості щодо номера та дати ТУ(технічні умови).

Згідно абз.9 п.1.2 Правил, надання в користування ККЕ - забезпечення можливості прокладання кабелів електрозвязку в каналах ККЕ шляхом виконання комплексу організаційно-технічних заходів з метою взаємозєднання телекомунікаційних мереж для власних потреб та/або надання телекомунікаційних послуг, що включає в себе надання послуг замовнику з:

розробки та видачі ТУ;

погодження робочого проекту;

технічного нагляду постачальником ККЕ;

бронювання місця в ККЕ;

надання місця в каналі ККЕ;

використання ККЕ.

Згідно абз.18 п.1.2 Правил, розробка та видача ТУ - комплекс робіт з підготовки та видачі вихідних даних постачальником для виконання замовником проектних робіт на прокладання кабелів електрозвязку в каналах ККЕ.

В матеріалах справи відсутні відомості, щодо проведення позивачем комплексу робіт з підготовки та видачі вихідних даних для виконання замовником проектних робіт на прокладання кабелів електрозвязку в каналах ККЕ, погодження робочого проекту, що має передувати укладенню договору.

Також слід зазначити, що позивачем на погодження відповідачу було надіслано підписаний примірник договору із підписаними додатками за №1(перелік ділянок та технічні дані на прокладання кабелю), 2(розрахунок плати за використання ККЕ) та підписаними зразками додатків за №1/0(перелік ділянок та технічні дані на прокладання кабелю), 2/0(розрахунок плати за бронювання місця в ККЕ), 3/0(розрахунок плати за надання місця в каналі ККЕ), 4/0(розрахунок плати за використання ККЕ).

Разом з тим додатки до спірного договору за №2/0(розрахунок плати за бронювання місця в ККЕ), 3/0(розрахунок плати за надання місця в каналі ККЕ), 4/0(розрахунок плати за використання ККЕ) взагалі не заповненні.

Згідно п.6.2 Правил, НКРЗІ (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації)(далі - Національна комісія) встановлює тарифи на надання в користування ККЕ, які включають в себе надання послуг замовнику з:

розробки та видачі ТУ;

погодження робочого проекту;

технічного нагляду постачальником ККЕ;

бронювання місця в ККЕ;

надання місця в каналі ККЕ;

використання ККЕ.

Граничні тарифи на надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку операторів телекомунікацій було затверджено рішення №861 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 30.12.2013р.(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 лютого 2014р.за № 230/25007).

Отже при звернені до суду (вересень 2014р.) позивачу були відомі граничні тарифи, проте останній не ввів їх в розрахунок плати за бронювання місця в ККЕ та розрахунок плати за надання місця в каналі ККЕ, таким чином, сторони не узгодили ціну договору, яка є істотною умовою договору.

Згідно ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно ч.8 ст.181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Крім того, відповідно до ч.1 та ч.4 ст.10 Закону України "Про телекомунікації" до земель телекомунікацій як складової частини земель зв'язку належать земельні ділянки, що надаються в установленому порядку у власність або передаються їх власниками в постійне або тимчасове користування, у тому числі в оренду, фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності та юридичним особам для розташування лінійних, станційних споруд, антен, веж, інших технічних засобів телекомунікацій. Розміри земельних ділянок, у тому числі охоронних зон та просік, що надаються особам, зазначеним у частині першій цієї статті, визначаються відповідно до норм відведення земель для цього виду діяльності та проектно-кошторисною документацією, затверджених в установленому порядку.

В матеріалах справи відсутні відомості про надання в установленому порядку у власність або передання в постійне або тимчасове користування, у тому числі в оренду землі(земельної ділянки) де розташований спірний об'єкт телекомунікацій.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір з додатками про надання в користування кабельної каналізації електрозв'язку від 29.03.2010р. №351/21-325, за яким власником (постачальником) ККЕ зазначено ПАТ "Укртелеком", а замовником - ВАТ "Корпорація "Аверс"(а.с.119-124). У додатку №1 якого(технічні дані прокладання кабелю) в рядках 3-4 зазначено початкова адреса розташування каналу телефонної каналізації(пр-т. Соборності, 14а), кінцева адреса розташування каналу телефонної каналізації(пр-т. Соборності, 28).

Отже раніше на спірній ділянці ККЕ послуги позивачу надавав відповідач.

Доказів протилежного суду позивачем не подано.

Щодо тверджень відповідача про необхідність застосувати строки позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.2 Постанови Пленуму „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

За приписами ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст.179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Оскільки договірні відносини між сторонами не врегульовані, а отже відсутні майново-господарські зобов'язання, тому правила позовної давності до даних правовідносин не застосовуються, а заява відповідача від 05.11.2014р. про застосування строків позовної давності підлягає відхиленню.

Крім того, згідно п.2.2. Постанови Пленуму ВГС України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що вимога позивача є необґрунтована, позбавлена фактичного та правового обґрунтування, а також така, що не відповідаює, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у звязку з чим прийшов до переконання, що право чи інтерес позивача не порушені, суд відмовляє в позові з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

У позовних вимогах приватного акціонерного товариства "Корпорація "Аверс" до публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії про зобов'язання укласти договір відмовити.

Повний текст рішення складено

17.08.2015

Суддя А. С. Вороняк