Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" серпня 2015 р. Справа № 906/782/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №08/17254-010071 від 29.12.2014;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №14 від 08.08.2012 (в с/з 05.08.2015),

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Публічного акціонерного товариства "Соколівський кар'єр" (м. Житомир)

про стягнення 144405,51 грн.

У відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - до 11.08.2015.

В судовому засіданні 05.08.2015, згідно ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 14:30 год. 11.08.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 144405,51грн., з яких: 76002,05грн. заборгованості за активну електроенергію, 2315,09грн. заборгованості за реактивну електроенергію, 1011,41грн. 3% річних за спожиту активну електроенергію, 24,36грн. 3% річних за спожиту реактивну електроенергію, 16828,49грн. пені за активну електроенергію, 404,04грн. пені за реактивну електроенергію, 46718,11грн. інфляційних за активну електроенергію, 1101,96грн. інфляційних за реактивну електроенергію.

Представником позивача 08.06.2015 подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення вартості спожитої електроенергії на 50961,62 грн. Ухвалою суду від 08.06.2015 вказану заяву прийнято до розгляду.

У судовому засіданні 22.06.2015 представниками позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач зазначає, що відповідачем під час розгляду справи було сплачено суму заборгованості за активну електроенергію у повному обсязі, тому станом на 22.06.2015 заборгованість за реактивну електроенергію становить 2315,09грн. Ухвалою суду від 08.06.2015 вказану заяву прийнято до розгляду.

Спір вирішується з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні 05.08.2015 представник позивача зазначив, що відповідачем сплачено заборгованість за активну електроенергію у повному обсязі. Підтримав позовні вимоги, з урахуванням здійснених оплат.

Представник відповідача щодо позову та здійснених позивачем розрахунків позовних вимог заперечень не має. Підтвердив, що відповідач отримував рахунки вчасно у день їх роздрукування. Надав докази погашення основної заборгованості у повному обсязі.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення суми нарахованих штрафних санкцій, у зв'язку з тяжким становищем відповідача та наявністю у останнього заборгованостей перед іншими державними установами, а також заборгованістю по заробітній платі працівникам ПАТ "Соколівський кар'єр".

Представник позивача заперечив щодо зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Після оголошеної в судовому засіданні перерви від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання, згідно якого останній просить зменшити розмір нарахованої позивачем до стягнення пені та додає довідку ВДВС від 10.08.2015 № 20471 про суму заборгованості відповідача у зведеному виконавчому провадженні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Дослідивши надані до справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив позивач у позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, 21.12.2011 між Житомирським районом електричних мереж в особі директора, що діє на підставі доручення ПАТ "ЕК"Житомиробленерго" (постачальник/позивач) та Публічним акціонерним товариством "Соколовський кар"єр" (споживач/відповідач) укладено Договір №58 про постачання електричної енергії (далі - Договір (а.с. 8-10)), за умовами п.1 якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Позивач вказує, що всупереч умовам Договору, відповідач не сплатив кошти за спожиту електроенергію, в результаті чого, на дату звернення до суду, в останнього утворилася заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 76002,05грн. та за реактивну електроенергію в сумі 2315,09грн. за період з грудня 2014 по травень 2015.

За несвоєчасно проведені розрахунки, у відповідності до п. 4.2.1 Договору, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню в сумі 16828,49грн. за активну електроенергію та 404,04грн. пені за реактивну електроенергію, а на підставі ст. 625 ЦК України - 1011,41грн. 3% річних за спожиту активну електроенергію, 24,36грн. 3% річних за спожиту реактивну електроенергію, 46718,11грн. інфляційних за активну електроенергію, 1101,96грн. інфляційних за реактивну електроенергію.

В процесі розгляду справи, відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників позивача, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову, враховуючи наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором №58 про постачання електричної енергії (далі - Договір (а.с. 8-10).

Відповідно до ст. 714 ЦК України, що відповідає приписам ст. 275 ГК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно п. 2 Договору, сторони визначили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язані керуватися чинним законодавством України, зокрема, Правилами користування електричною енергією затвердженими в установленому порядку.

За умовами п. 2.2.3. Договору відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати за використану електричну енергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класу напруги та за діючими на період розрахунку тарифами у грошовій формі та іншими формами розрахунків згідно з чинним законодавством України.

Так, для оплати спожитої активної та реактивної електроенергії за період з грудня 2014 по травень 2015 позивачем виставлені рахунки (а.с.11-20).

Пунктом 7.3. Договору визначено, що остаточний розрахунок повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, з врахуванням сальдо на початок місяця не пізніше 5 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що на дату звернення позивача до суду, останнім було вірно визначено заборгованість відповідача у заявлених сумах. Оскільки заборгованість за активну електроенергію було погашено в повному обсязі під час розгляду справи, позивач зменшив позовні вимоги, з врахуванням проведених оплат.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 22.06.2015 заборгованість відповідача за реактивну електроенергію становила 2315,09грн.

Враховуючи, що на дату вирішення спору відповідачем також сплачено суму заборгованості за реактивну електроенергію, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 90), провадження у справі в частині стягнення 2315,09грн. заборгованості за реактивну електроенергію підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, за відсутністю предмета спору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 525 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 4.2.1 Договору сторони визначили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 7.3 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком, споживач оплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, в розмірі, що не перевищує подвійної ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу.

Відповідно до п.7.4 Договору, при відсутності оплати за електричну енергію в терміни, обумовлені в п. 7.3. цього договору, постачальник повідомляє споживачу про дату і час відключення чи обмеження споживання електроенергії. На суму, вказаному в платіжному документі, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, інфляційні та річні згідно з діючим законодавством. Сума нарахованої пені, інфляційні та річні пред'являються споживачу у встановленому законодавством порядку...

З розрахунків позивача вбачається, що пеня в сумі 16828,49грн. за активну електроенергію та 404,04грн. пені за реактивну електроенергію останнім нарахована за період з 30.12.2014 по 17.05.2015 (а.с. 26, 28).

Господарський суд, перевіривши вказані розрахунки пені, вважає, що нарахування пені в сумі 16828,49грн. за активну електроенергію здійснено позивачем обґрунтовано та вірно. Правомірним є нарахування пені за реактивну електроенергію в розмірі 394,18грн. У стягненні 9,86грн. пені за реактивну електроенергію слід відмовити.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені (а.с. 95), господарський суд враховує наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач звертає увагу на тяжке фінансове становище та наявність значної заборгованості перед УПФУ в м. Житомирі.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зважаючи на подану відповідачем в обґрунтування клопотання довідку (а.с. 96), враховуючи повне погашення останнім основного боргу, відсутність доказів спричинення збитків позивачу, а також те, що до стягнення заявлено, крім основного боргу, 3% річних та інфляційних, господарський суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50 %.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 1011,41грн. 3% річних від простроченої заборгованості за спожиту активну електроенергію, 24,36грн. 3% річних за спожиту реактивну електроенергію, суд встановив, що 1011,41грн. 3% річних за спожиту активну електроенергію нараховано обґрунтовано та вірно, щодо 3% річних за спожиту реактивну електроенергію, то правомірним є їх нарахування у розмірі 23,61грн. У стягненні 0,75грн. 3% річних за спожиту реактивну електроенергію суд відмовляє.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 46718,11грн. інфляційних за активну електроенергію та 1101,96грн. інфляційних за реактивну електроенергію, господарський суд враховує наступне.

Відповідно абз. 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно абз.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних, враховуючи допущені позивачем помилки при застосуванні індексу інфляції, зокрема, при визначенні сум основного боргу, на які слід здійснювати нарахування інфляційних, суд встановив, що правомірним є стягнення інфляційних за активну електроенергію в розмірі 31447,64грн., за реактивну - 704,95грн. У задоволенні 15270,47грн. і 397,01грн. інфляційних, відповідно, суд відмовляє.

За ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ст. 34 вищевказаного Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, позов обґрунтований, підтверджений належними доказами, та підлягає частковому задоволенню на суму 41798,95, з яких 8414,25грн. пені за активну електроенергію та 197,09грн. пені за реактивну електроенергію, 1011,41грн. 3% річних за спожиту активну електроенергію, 23,61грн. 3% річних за спожиту реактивну електроенергію, 31447,64грн. інфляційних за активну електроенергію, 704,95грн. інфляційних за реактивну електроенергію. Провадження у справі в частині стягнення 2315,09грн. заборгованості за реактивну електроенергію підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України. У задоволенні вимог про стягнення 9,86грн. пені за реактивну електроенергію, 0,75грн. 3% річних за реактивну електроенергію, 15270,47грн. інфляційних за активну електроенергію, 397,01грн. інфляційних за реактивну електроенергію суд відмовляє.

При цьому суд враховує п.9.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", згідно якого, у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Згідно п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Також судом враховується, що згідно абз.5 п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору... Якщо ж таке зменшення пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині з урахуванням припису частини другої статті 49 ГПК може бути покладений на відповідача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, , п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення 2315,09грн. заборгованості за реактивну електроенергію на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

3. Зменшити розмір пені за активну електроенергію до 8414,25грн. та пені за реактивну електроенергію до 197,09грн.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Соколівський кар"єр" (10031, Житомирська обл., м. Житомир, Богунський р-н, вул. Гранітна, буд. 16, ід. код 00292416)

на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, Житомирська обл., м. Житомир, Корольовський р-н, вул. Пушкінська, буд. 32/8, ід. код 22048622):

- 8414,25 грн. пені за активну електроенергію;

- 197,09 грн. пені за реактивну електроенергію;

- 1011,41грн. 3% річних за спожиту активну електроенергію;

- 23,61 грн. 3% річних за спожиту реактивну електроенергію;

- 31447,64 грн. інфляційних за активну електроенергію;

- 704,95 грн. інфляційних за реактивну електроенергію;

- 2574,55 грн. витрат по сплаті судового збору.

5. У задоволенні вимог про стягнення 9,86грн. пені за реактивну електроенергію, 0,75грн. 3% річних за реактивну електроенергію, 15270,47грн. інфляційних за активну електроенергію, 397,01грн. інфляційних за реактивну електроенергію відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.08.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

1- у справу 2 - відповідачу (рек. з пов.)