ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015 року Справа № 904/8028/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Березкіної О.В., Кощеєва І.М.

Секретар судового засідання Валяр М.Г.

За участю представників сторін:

від ПАТ "Дизельний Завод": Акімова М.Д. представник, довіреність № б/н від 03.02.15;

від ПАТ "Дизельний Завод": Іванов В.П. представник, довіреність № 01/15 від 03.02.15р;

від ОСОБА_3: ОСОБА_1, представник, договір про надання юридичних послуг №б/н від 14.11.2014р.

від ПП "ВВ-Плюс": Кочетова Л.В. директор, Довідка АБ № 631764 від 19.11.12;

від ТОВ "Прем'єр Лізинг": Діхтяренко О.М. представник, довіреність № б/н від 30.12.14;

арбітражний керуючий: Гусак Ю.М. , посвідчення № 136 від 04.02.13;

інші учасники провадження у справі не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг" та товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015 року (про задоволення заяви №19-04/15/1 від 19.04.2015р. про визнання недійсним договору поставки №30/04/25д-08/14 від 30.04.14р.) у справі № 904/8028/14

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСІНВЕСТ ХОЛДИНГ", м.Київ

до боржника Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", м. Кривий Ріг,

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015 року у справі №904/8028/14 (суддя Калиниченко Л.М.) заяву розпорядника майна Гусака Ю.М. № 19-04/15/1 від 19.04.2015р. про визнання недійсним Договору поставки № 30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р. укладеного між ТОВ "Індастріал Девелопмент" та ПАТ "Дизельний завод" - задоволено.

Визнано Договір поставки № 30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" та Публічним акціонерним товариством "Дизельний завод" недійсним.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" повернути за актом приймання - передачі Публічному акціонерному товариству "Дизельний завод" майно передане за видатковою накладною № 394 від 14.11.2014р. до Договору поставки № 30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р., а саме повітрярозподільники 483А-03 ТУ 3184-021- у кількості 73 шт., - а у разі неможливості повернути майно в натурі, відшкодувати його вартість у сумі 648 240,00грн. на розрахунковий рахунок боржника.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" на користь арбітражного керуючого Гусака Юрія Миколайовича судовий збір у розмірі 1218,00грн.

Не погодившись з оскарженою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить суд оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні заяви розпорядника майна Гусака Ю.М. відмовити. Скаржник вважає, що ухвала господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржником також зазначено, що твердження розпорядника майна Гусака Ю.М. про безоплатну передачу майна за спірним договором та нанесення збитків боржнику не відповідає реальним обставинам справи, та не позбавляє можливості боржника проводити свою господарську діяльність належним чином. Скаржник вважає, що відсутні будь-які порушення положень ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" при укладені та виконанні умов договору №30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р., а тому відсутні підстави визнання спірного договору недійсним.

Крім того, скаржником зазначено, що оскаржувану ухвалу винесено без присутності представника ТОВ "Індастріал Девелопмент", чим порушено вимоги ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з оскарженою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить суд оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні заяви розпорядника майна Гусака Ю.М. відмовити. Скаржник вважає, що ухвала господарського суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є безпідставною та необґрунтованою, не підтвердженою жодними доказами, такою, що порушує права та законні інтереси скаржника, а тому підлягає скасуванню. Скаржником зазначено, що укладення спірного договору відбулося на підставі вільного волевиявлення сторін, на платній основі, відчужений товар ніякого відношення до основних засобів боржника не мав, додаткових зобов'язань за даною угодою боржник на себе не взяв, і в подальшому боржник не став менш платоспроможним, а навпаки покращив своє становище, а отже відсутні підстави визнання спірного договору недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Індастріал Девелопмент" розпорядник майна Гусак Ю.М. просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, залишити ухвалу господарського суду без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Індастріал Девелопмент" боржник підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В поясненнях, наданих до справи ТОВ «ВВ-Плюс» зазначено, що спірний договір укладався без наміру створення правових насідків, а з метою «виведення» основних засобів підприємства-боржника, що в свою чергу позбавило останнього можливості здійснювати безпосередньо виробничу діяльність, а також спричинило матеріальні збитки (оскільки майно було реалізовано за цінами меншими за ринкові).

До Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників наступних кредиторів: ТОВ "Армапром", ТОВ"Індастріал Деволопмент", Наглядової Рада Публічного акціонерного товариства "ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД" в особі голови Наглядової Ради компанії "Керестаріс Менеджмент Лімітед", ПП "Векторпостач", ПАТ "Кіровоградський завод гідравличних машин "ЦУКРОГІДРОМАШ", ПАТ "СВЕСЬКИЙ НАСОСНИЙ ЗАВОД".

Беручи до уваги, що неявка інших учасників провадження у справі не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційних скарг, а також обмежені строки розгляду апеляційних скарг поданих на ухвалу господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заявлених клопотань кредиторів та вирішила за можливе розглянути справу у відсутності інших учасників провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників учасників провадження по справі, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на викладене нижче.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.14р. порушено провадження у справі №904/8028/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод", введено процедуру розпорядження майном строком на 115 днів, до 13.03.15р., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Гусака Юрія Миколайовича.

18.11.14р. на офіційному Веб-сайті Вищого господарського суду України опубліковано оголошення про порушення провадження справи № 904/8028/14 про банкрутство ПАТ"Дизельний завод" та призначення розпорядником майна Гусака Ю.М.

21.04.15р. розпорядник майна Гусак Ю.М. звернувся до господарського суду з заявою №19-04/15/1 від 19.04.2015р. в якій просить суд визнати Договір поставки № 30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" та Публічним акціонерним товариством "Дизельний завод", недійсним; зобов'язати ТОВ "Індастріал Девелопмент" повернути за актом приймання - передачі ПАТ"Дизельний завод" майно передане за видатковою накладною № 394 від 14.11.2014р. до Договору поставки № 30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р., а саме повітрярозподільники 483А-03 ТУ 3184-021- у кількості 73 шт.; стягнути з ТОВ "Індастріал Девелопмент" на користь арбітражного керуючого Гусака Ю.М. судового збору у розмірі 1 218 грн.

Вимоги розпорядника майна обґрунтовані тим, що укладений сторонами Договір №30/04/25д-08/14 від 30.04.2014р. є збитковим для підприємства боржника, кошти від продажу майна не надійшли на рахунок боржника. Розпорядник майна вважає, що спірне рухоме майно входить до складу основних засобів, які використовуються для проведення статутної діяльності підприємства боржника. Продаж основних засобів підприємства унеможливлює подальше виконання діяльності, окрім випадків коли отримані від продажу кошти направлені на вдосконалення, устаткування або модернізацію виробництва.

Розпорядник майна вважає, що боржник безоплатно здійснив продаж майна, що нанесло підприємству збитки у сумі 648 240,00грн. із ПДВ. Повернення майна, яке передане ТОВ "Індастріал Девелопмент", надасть можливість покращити фінансове становище боржника у вигляді задоволення вимог кредиторів, або використання рухомого майна на оздоровлення фінансового становища боржника.

Як встановлено судом першої інстанції, між боржником та кредитором 30.04.14р. був укладений Договір поставки № 30/04/25д-08/14 та Специфікація № 6 до нього.

Вказана Специфікація передбачала продаж повітрярозподільника 483А-03 ТУ 3184-021- зі строком доставки листопад 2014р. та з умовами оплати по факту відвантаження товару Покупцю - ТОВ "Індастріал Девелопмент", яка має здійснитись на склад Продавця - ПАТ "Дизельний завод" за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34.

Боржник продав 73 одиниці повітрярозподільника за ціною 7 400,00 грн. без ПДВ за одиницю товару, загальна вартість товару складає разом з ПДВ складає 648 240,00 грн.

13.11.14р. був поставлений товар відповідно до Договору та Специфікації, виставлений рахунок на оплату № 570 та видаткова накладна № 394.

Боржник надав відповідні платіжні документи для оплати товару Покупцю.

ТОВ "Індастріал Девелопмент" за отриманий товар не розрахувався з боржником.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші часники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом .

За вимогами частини 1 статті 2 Закону провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п.1 ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

В наданих поясненнях ТОВ "Індастріал Девелопмент" посилається на Акт про залік зустрічних взаємних вимог від 17.11.14р., відповідно до якого боржник мав перед кредитором заборгованість за Договором № 01/04/11 від 01.04.11р. у сумі 615 423,53грн., а кредитор перед боржником за Договором № 30/04 від 30.04.2014р. у сумі 700 138,50грн., за Договором зберігання № 42д-08/14 від 21.08.14р. у сумі 25,80грн. Загалом заборгованість склала суму 700 164,30грн. Таким чином, як стверджує кредитор, заборгованість перед боржником на дату складання цього Акту залишилась 84 740,77грн.

Відповідно до ч.8 ст.45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів) у випадках, якщо це не порушує майнові права інших кредиторів.

З наведеної норми Закону вбачається, що заліку зустрічних однорідних вимог можливе лише у випадку згоди інших кредиторів, зазначеної згоди від інших кредиторів ПАТ"Дизельний завод" надано не було, а отже здійснення відчуження майна боржника було незаконним та таким, що вчинене в супереч закону та інтересам кредиторів боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11 вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. Останній, крім повернення йому одержаного другою стороною, вправі вимагати відшкодування йому завданих збитків і моральної шкоди стороною, яка скористалася тяжкою обставиною.

Для визнання правочину недійсним за ст. 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Втім, підставами для визнання правочинів недійсними в даному випадку є встановлені факти вчинення боржником безоплатного відчуження майна та прийняття на себе зобов'язань без відповідних майнових дій іншої сторони на шкоду власним інтересам. Зазначені підстави є достатніми для визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника в порядку статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, задовольняючи заяву розпорядника майна, послався на ч.1 ст.233 ЦК України, ч.1 ст. 20, ч.1 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та виходив з того, що боржник здійснив безоплатне відчуження майна, оскільки ТОВ "Індастріал Девелопмент" не перерахувало грошові кошти на виконання умов спірного договору, а боржник не вчинив дій щодо отримання коштів та фактично прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони. В результаті одностороннього виконання зобов'язання за договором, боржником відчужено майна на суму 648 240,00 грн., що призвело до неплатоспроможності боржника, або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю, або частково стало неможливим.

Таким чином, враховуючи наявність обставин вчинення боржником правочину без відповідних майнових дій іншої сторони менш ніж за місяць до порушення справи про банкрутство боржника на шкоду власним інтересам та, як наслідок, інтересам інших кредиторів, суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву розпорядника майна.

Відносно винесення господарським судом оскаржуваної ухвали за відсутності представника ТОВ "Індастріал Девелопмент" необхідно зазначити наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвалу господарського суду внесено у відповідності до фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.101-106 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг" та товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал Девелопмент" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2015 року (про задоволення заяви №19-04/15/1 від 19.04.2015р. про визнання недійсним договору поставки №30/04/25д-08/14 від 30.04.14р.) у справі № 904/8028/14 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.08.2015 року.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М. Кощеєв