ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. Справа № 917/773/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.3782П/1-38) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Форум" ОСОБА_1, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укркомцентр", м.Кременчук

про стягнення 12 091 176,11грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ НВП "Укркомцентр" про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1-0016/12/30-КL від 29.08.2012р. у розмірі 12091176,11 грн., у т.ч. 10500000 грн.-прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 337438,32 грн.-прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1253737,79грн. - пеня за простроченим кредитом та процентами.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.06.2015 року у справі № 917/773/15 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №1-0016/12/30-KL 29.08.2012 року, а саме: 10 500 000,00грн. - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів, 337438,32 грн. - простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 1216849,32 грн. - пені за простроченим кредитом та 20085,88 грн. пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів. В іншій частині в позові відмовлено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 337438,32 грн. та 20085,88 грн. пені. Не погоджується апелянт також із відмовою суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи. м

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції правомірно відхилено клопотання відповідача про проведення судової економічної експертизи, оскільки у даній справі відсутня потреба у спеціальних знаннях для здійснення розрахунку суми заборгованості; правомірно, на думку позивача, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про витребування кредитної справи, оскільки в кредитній справі відсутні документи, які могли б встановити наявність чи відсутність тих даних, проти яких заперечує відповідач. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд витребувати у позивача оригінали документів кредитної справи за кредитним договором №1-0016/12/30-KL для огляду в судовому засідання та долучення їх копій до матеріалів справи з метою здійснити перевірку обґрунтованості вимог позивача.

Статтею 38 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторона у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено, який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини які може підтвердити цей доказ.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не зазначено, які саме конкретні документи маються ним на увазі, не вказано які саме обставини, можуть підтвердити відповідні документи, а також яке значення для правильного вирішення цієї справи мають ці обставини. Таким чином, апелянтом не обґрунтовано, що витребувані ним докази відносяться до предмету доказування і відповідають принципу допустимості доказів визначеному у ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, позивачем надано суду документи, які підтверджують обставини надання та погашення кредиту, обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, порядок нарахування відсотків за кредитним договором тощо.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, що стосуються правовідносин сторін за укладеним договором ( а саме кредитний договір №1-0016/12/30-KL, заявка на отримання кредиту №592, меморіальний ордер №786575, банківські виписки по рахунках позивача) клопотання відповідача є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Аналогічне клопотання було заявлено відповідачем в суді першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд безпідставно відмовив в його задоволенні ( доводи відповідача аналогічні, що й в апеляційній скарзі). За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції вчинив вірно, відмовивши у задоволенні клопотання про витребування у позивача оригіналу кредитної справи для огляду, а копії кредитної справи до матеріалів справи №917/773/15, як необґрунтованого.

Також в апеляційній скарзі відповідача міститься клопотання про призначення судової економічної експертизи у даній справі. На розгляд та вирішення експерта відповідач пропонує поставити питання: чи підтверджується документально наявний в матеріалах справи №917/773/15 розрахунок заборгованості ТОВ «НВП «Укркомцентр» (по тілу кредиту, процентам за користування кредитом, з урахуванням їх часткового погашення та штрафними санкціям) перед ПАТ «Банк Форум», умовам укладеного сторонами кредитного договору №1-0016/12/30-KL від 29.08.2012 року (з додатковими угодами) та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором; чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок розміру штрафних санкцій умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору №1-0016/12/30-KL від 29.08.2012 року (з додатковими угодами), з урахуванням норм ч.6 ст.232 ГК України.

Згідно ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача з огляду на його недоцільність та безпідставність, оскільки питання які він пропонує поставити на вирішення зазначеної експертизи не потребують спеціальних знань. Здійснити перевірку належних до сплати сум кредитних коштів, процентів за їх користування та штрафних санкцій можливо за допомогою аналізу умов договору та нескладних математичних розрахунків, у звязку з чим відсутня необхідність у призначенні судової економічної експертизи.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи (доводи відповідача аналогічні тим, що містяться в апеляційній скарзі). З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи у даній справі.

Відповідач в судове засідання 11.08.2015 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач в судове засідання 11.08.2015 року також не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України та відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Крім того, в судовому засіданні 20.07.2015 року представник позивача був присутній і повідомлений про відкладення розгляду справи на 11.08.2015 року об 10:30 год., про що свідчить його підпис про ознайомлення (а.с.98).

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

29 серпня 2012 року між ПАТ БАНК ФОРУМ (кредитор) та ТОВ Науково-виробниче підприємство УКРКОМЦЕНТР (позичальник) укладено кредитний договір №1-0016/12/30-KL (далі-договір) (а.с.9).

Відповідно до п. 1.1 договору кредитор на умовах, визначених цим договором, відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає останньому кредитні кошти (надалі - кредит) окремими частинами (надалі - вибірки), на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим договором (п.1.2.) граничної суми коштів (надалі - кредитний ліміт), а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим договором.

Згідно пункту 1.2. договору, протягом всього періоду дії цього договору максимальна заборгованість позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 10 500 000 (десять мільйонів п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

В п. 1.4 договору встановлено, що кінцевий термін, до настання якого має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 31 липня 2017р., включно.

Пунктом 1.5 договору встановлено графік погашення заборгованості за кредитом (зменшення кредитного ліміту), а також зазначено, що в будь-якому випадку, заборгованість за кредитом має бути повністю погашена не пізніше кінцевого терміну, встановленого згідно п.1.4 договору.

Порядок надання кредиту визначено п. 2.3 договору, у відповідності до якого, кредит надається шляхом перерахування кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, в сумі та валюті, що буде зазначена в заявці на отримання вибірки.

Відповідно до п. 2.4. договору, днем (моментом) надання Вибірки вважається день перерахування кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, в сумі та валюті відповідної Вибірки.

Пунктом 3.1. договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти у валюті кредиту, що нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за кредитом за фактичний строк існування заборгованості за кредитом з періодичністю, визначеною в п. 3.3. договору. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день повного погашення заборгованості за кредитом, використовується річна процентна ставка в розмірі, зазначеному в п. З.2. договору, та приймається рік, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному році (365 або 366 днів ).

Згідно з п. 3.2 договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється: 3% річних за період з 29.08.2012р. по 31.07.2015р. (включно), 15% річних за період з 01.08.2015р. до дати повного погашення кредиту.

Відповідно до п.3.3. договору, у разі чергового надання кредиту в період з 1-го по 25-те число поточного місяця включно проценти за користування кредитом нараховуються кредитором за період від дати надання кредиту по 25-те число поточного місяця включно або до дати повного погашення заборгованості за кредитом залежно від того, що настане раніше. Сплаті такі проценти підлягають в період з 26-го числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно.

У разі чергового надання кредиту після 25-го числа поточного місяця (або продовження існування заборгованості за кредитом станом на 26-те число поточного місяця) проценти за користування кредитом нараховуються кредитором за період від дати надання кредиту (а в разі продовження існування заборгованості за кредитом станом на 26-те число поточного місяця за період з 26-го числа поточного місяця) по 25-те число наступного календарного місяця включно або до дати повного погашення заборгованості за кредитом, залежно від того, що настане раніше. Сплаті такі проценти підлягають в період з 26-го числа наступного календарного місяця по останній календарний день наступного місяця включно.

При повному остаточному погашенні заборгованості за кредитом проценти за користування кредитом нараховуються кредитором до дати повного остаточного погашення заборгованості за кредитом. Сплаті такі проценти підлягають в день повного остаточного погашення заборгованості за кредитом (кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом (п.1.4 договору)).

В п.2.6 договору визначено, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється згідно з графіком зниження кредитного ліміту, встановленого п.1.5 договору, шляхом переказу позичальником грошових коштів на транзитний внутрішньобанківський рахунок, вказаний у п.4.1 договору, з одночасним, у той же день, зарахуванням кредитором відповідної суми грошових коштів на відповідні внутрішньобанківські позичкові рахунки.

Договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного остаточного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п.10.7 договору).

На виконання вимог статті 2 договору, відповідач звернувся до позивача із заявкою №592 від 30.08.2012 року про надання кредитних коштів (вибірки) за договором в сумі 10500000 грн. (а.с.20).

Позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 10 500 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №786575 від 30.08.2012р. (а.с.21).

Як зазначає позивач, з березня 2014 року позичальником не сплачуються проценти за користування кредитом та не здійснюється погашення заборгованості згідно графіку зниження ліміту кредитування, у звязку з чим позивач направив відповідачу вимогу №14017/3.2 від 12.11.2014 року про дострокове виконання зобовязання, а саме про повернення достроково суми кредиту в розмірі 10 500 000 грн., сплати заборгованості за процентами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів (а.с.22).

02.12.2014 року позивач повторно направив вимогу №15239/3.1 про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, в тому числі дострокове повернення суми наданого кредиту в повному обсязі в 30-денний строк (а.с.24).

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач вимоги не виконав, внаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 24.03.2015 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 12091176,11 грн., яку відповідач в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 10 500 000 грн. заборгованості по поверненню кредитних коштів, 337438,32 грн. заборгованості за нарахованими процентами та 1253737,79 грн. суми пені за простроченим кредитом та процентами.

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, 30.08.2012 року позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 10500000 грн.

В п.2.6 договору визначено, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється згідно з графіком зниження кредитного ліміту, встановленого п.1.5 договору, шляхом переказу позичальником грошових коштів на транзитний внутрішньобанківський рахунок, вказаний у п.4.1 договору, з одночасним, у той же день, зарахуванням кредитором відповідної суми грошових коштів на відповідні внутрішньобанківські позичкові рахунки.

Відповідно до п.1.5 договору період дії кредитного ліміту в розмірі 10500000 грн. з 29.08.2012 року по 30.09.2015 року. Дата та сума погашення заборгованості за кредитом: до 30.09.2015 року, 200000 грн.

Згідно з п. 3.2 договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється: 3% річних за період з 29.08.2012р. по 31.07.2015р. (включно).

Відповідно до п.3.3. договору, у разі чергового надання кредиту після 25-го числа поточного місяця (або продовження існування заборгованості за кредитом станом на 26-те число поточного місяця) проценти за користування кредитом нараховуються кредитором за період від дати надання кредиту (а в разі продовження існування заборгованості за кредитом станом на 26-те число поточного місяця за період з 26-го числа поточного місяця) по 25-те число наступного календарного місяця включно або до дати повного погашення заборгованості за кредитом, залежно від того, що настане раніше. Сплаті такі проценти підлягають в період з 26-го числа наступного календарного місяця по останній календарний день наступного місяця включно.

В п.5.2.2 договору сторони передбачили обовязок позичальника забезпечувати своєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі, на яку така заборгованість перевищуватиме кредитний ліміт, встановлений для відповідного періоду його дії згідно з графіком, вказаним в п.1. 5 договору, та в повному обсязі погасити заборгованість за кредитом не пізніше кінцевого терміну, зазначеного в п.1.4 договору, здійснювати сплату процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків, завданих, зокрема, внаслідок невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обовязків за цим договором.

При цьому, пунктом 7.1.1 договору встановлено, що випадком порушення зобовязань є: позичальник не виконав або виконав неналежним чином будь-який свій обовязок (платіжний чи неплатіжний) за цим договором (зокрема, не здійснив погашення заборгованості за кредитом у відповідності до п.1.5 договору/настанням кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, не сплатив проценти та/або комісії, можливу неустойку (штраф, пеню), не відшкодував збитки тощо)…

При настанні випадку порушення зобовязань кредитор, на свій розсуд, має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та/або комісій, можливої неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків тощо протягом 7 робочих днів від дати відправлення кредитором відповідного письмового повідомлення (п.7.2.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що з березня 2014 року відповідач, в порушення п.3.3 договору, не сплачує проценти за користування кредитом, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 337438,32 грн.

Колегія суддів враховує, що сума заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи (кредитним договором, меморіальним ордером №786575 від 30.08.2012 року, розрахунком ціни позову).

Відповідач не представив суду доказів сплати заборгованості.

Враховуючи несплату відповідачем процентів за користування кредитом, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за несплаченими процентами за період з 26.02.2014 року по 23.03.2015 року в розмірі 337438,32 грн.

У звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, а саме несплатою процентів за користування кредитними коштами, позивач, керуючись п.7.2.1 договору, звернувся до відповідача з вимогою №14017/3.2 від 12.11.2014 року про дострокове виконання зобовязання щодо повернення суми наданого кредиту в розмірі 10500000 грн. в 7-ми денний строк.

Відповідач вимогу позивача не виконав, суму кредитних коштів в 7-ми денний строк не повернув.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги, що умовами договору (п.7.1.1, п.7.2.1) передбачено право кредитора вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом у випадку невиконання позивальником зобовязань зі сплати процентів, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 10500000 грн. суми кредиту.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасне повернення нарахованих процентів в загальній сумі 1253737,79 грн.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.8.2 укладеного сторонами договору, за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня сплачується окремо від процентів, комісій та штрафу, що підлягають сплаті відповідно до цього договору.

Отже, стягнення пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобовязань передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Таким чином, обґрунтованим, на думку колегії суддів, є стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період за 26.11.2014 року по 23.03.2015 року в сумі 1216849,32 грн.

Також перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та наявність підстав для стягнення з відповідача пені відповідно до вимог ч.6 ст. 232 ГК України у розмірі 20085,88 грн., тобто протягом шести місяців з дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не перевірено правильність нарахування позивачем суми заборгованості та пені.

Однак такі доводи апелянта є безпідставним, оскільки судом при винесенні оскаржуваного рішення здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку суми заборгованості та правомірно задоволено позовні вимоги частково.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідачем не надано свого контррозрахунку суми заборгованості за кредитним договором, відсоткам і нарахованої пені, та документів, які б свідчили про те, що він має заперечення стосовно правильності розрахунку позивача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25.06.2015 року у справі №917/773/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови у справі № 917/773/15 підписано 14.08.2015 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.