КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа№ 910/10068/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Суліма В.В.

Яковлєва М.Л.

за участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шкарбанов В.Г. - представник

від третьої особи: Ляшенко Н.С. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/10068/15 (Суддя Марченко О.В.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажний трест «Південенергомонтаж»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна фінансова інспекція України

про стягнення 145 035 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/10068/15 в задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державна фінансова інспекція України, звернулась до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/10068/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна Енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька АЕС», задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Представник відповідача 30.07.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги третьої особи, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 у зв'язку з перебуванням суддів Іоннікової І.А., Отрюха Б.В. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Суліма В.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 справу було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Суліма В.В., Яковлєва М.Л.

Представник позивача у судове засідання 05.08.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Державним підприємством «НАЕК «Енергоатом» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМТ «Південенергомонтаж» (виконавець) було укладено Договір від 27.03.2009 (надалі - Договір від 27.03.2009).

Відповідно до умов Договору від 27.03.2009 замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов'язання з виконання контрольно-профілактичних робіт на системи переднапруги захисної оболонки (СПЗО) (1. заміна армоканатів циліндричної частини - 2 шт.; купольної частини - 1 шт.; 2. візуальний огляд армоканатів: циліндрична частина - 36 шт.; купольна частина - 9 шт. 3. Контроль зусиль в армоканатах: циліндричної частини - 37 шт.; купольної частини - 9 шт.), енергоблоку №2 в ППР-2009.

Положеннями п. 2.1. Договору від 27.03.2009 сторони погодили, що загальна вартість робіт за Договором від 27.03.2009 - 1 118 160 грн., з яких вартість робіт - 931 800 грн., ПДВ 20% - 186 360 грн.

Згідно до п. п. 3.1. Договору від 27.03.2009, він набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за Договором від 27.03.2009.

Розрахунки з виконавцем за виконані роботи здійснюються замовником за підставі акта приймання-передачі виконаних робіт, затверджених сторонами та технічних актів приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.1 Договору від 27.03.2009).

За умовами п. 5.1. Договору від 27.03.2009 приймання-передача виконаних робіт оформлюється актом приймання-передачі виконаних робіт в 2 (двох) примірниках, які підписуються обома сторонами. Такі акти є підставою для взаємних розрахунків.

Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів від дня отримання акта приймання-передачі виконаних робіт та звітної документації зобов'язаний направити виконавцю 2 (два) примірники підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання виконаних робіт (п. 5.2 Договору від 27.03.2009).

Сторонами було укладено протокол узгодження договірної ціни, відповідно до якого вартість виконання контрольно-профілактичних робіт СПЗО (візуальний огляд 45 (сорока п'яти) армоканатів, контроль зусиль переднапруження в 46 (сорока шести) армоканатів та заміна 3 (трьох) армоканатів) енергоблока №2 в ППР-2009 сторони оцінили в сумі 1 118 160 грн., в тому числі ПДВ.

На виконання умов Договору від 27.03.2009 сторонами було укладено акти приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 702 659,30 грн., а саме: від 16.04.2009 № 1 на суму 494 231,30 грн. та від 29.04.2009 №2 на суму 208 428 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказані акти підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про те, що позивачем прийнято роботи без будь-яких зауважень.

Товариством з обмеженою відповідальністю «БМТ «Південенергомонтаж» було належним чином виконано умови Договору від 27.03.2009, у зв'язку з чим ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснено оплату виконаних робіт, що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 28.04.2009 №2322 на суму 200 000 грн.; від 29.05.2009 №2806 на суму 250 000 грн.; від 15.06.2009 №3237 на суму 208 428 грн.; від 01.07.2009 №3589 на суму 44 231,30 грн.

Разом з тим, сторонами було проведено взаємозалік розрахунків за Договором від 27.03.2009, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 01.03.2015 перед позивачем відсутня.

ДП «НАЕК «Енергоатом» (замовник) та ТОВ «БМТ «Південенергомонтаж» (виконавець) було укладено Договір від 14.07.2009 (надалі - Договір від 17.07.2009).

За умовами п. 1.1. Договору від 17.07.2009 замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов'язання з виконання капітального ремонту із заміною 4 (чотирьох) армоканатів циліндричної частини СПЗО енергоблоку №1 ОП ХАЕС в ППР-09 з матеріалів замовника.

Загальна вартість робіт за Договором від 14.07.2009 становить 295 467,60 грн., з яких вартість робіт - 246 223 грн., ПДВ 20% - 49 244,60 грн. (пункт 2.1 Договору від 14.07.2009);

Договір від 14.07.2009 набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за Договором від 14.07.2009 (пункт 3.1 Договору від 14.07.2009);

Відповідно до п. 4.1. Договору від 14.07.2009 розрахунки з виконавцем за виконані роботи здійснюються замовником за підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, затверджених сторонами, та технічних актів приймання-передачі виконаних робіт.

Положеннями п. 5.1. Договору від 14.07.2009 сторони погодили, що приймання-передача виконаних робіт оформлюється актом приймання-передачі виконаних робіт в 2 (двох) примірниках, які підписуються обома сторонами. Такі акти є підставою для взаємних розрахунків.

Згідно до п. 5.2. Договору від 14.07.2009 замовник протягом 10 (десяти) робочих днів від дня отримання акта приймання-передачі виконаних робіт та звітної документації зобов'язаний направити виконавцю 2 (два) примірники підписаних актів приймання-передачі виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено протокол узгодження договірної ціни, відповідно до якого вартість виконання капітального ремонту із заміною 4 (чотирьох) армоканатів циліндричної частини СПЗО енергоблоку №1 ОП ХАЕС в ППР-09 становить 295 468, в тому числі ПДВ.

На виконання умов Договору від 14.07.2009 сторонами було укладено акти приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 590 935,20 грн., а саме: за серпень 2009 року № 1 на суму 295 467,60 грн. та на суму 295 467,60 грн.

Як правильно зазначено в рішенні суду першої інстанції, вказані акти підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про те, що позивачем прийнято роботи без будь-яких зауважень.

ТОВ «БМТ «Південенергомонтаж» було належним чином виконано умови Договору від 14.07.2009, у зв'язку з чим ДП «НАЕК «Енергоатом» здійснено оплату виконаних робіт, що підтверджується такими платіжними дорученнями: від 11.09.2009 №5344 на суму 120 000 грн.; від 20.10.2009 №6325 на суму 120 000 грн.; від 16.11.2009 №6827 на суму 55 467,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу України встановлено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

У відповідності до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Пунктами 98, 99, 100 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, встановлено, що оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду. Договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт (об'єкта будівництва) або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання.

Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи. Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду.

У разі виявлення невідповідності робіт, пред'явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право за участю підрядника скоригувати суму, що підлягає сплаті.

Головним контрольно-ревізійним управлінням України було проведено ревізію фінансової-господарської діяльності ДП «НАЕК «Енергоатом» та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2008 по 30.06.2010 і складено акт ревізії від 27.10.2010 №05-21/168, яким, в свою чергу, було встановлено завищення вартості робіт за Договорами від 27.03.2009 та від 14.07.2009 на загальну суму 145 035 грн.

01.12.2010 Головне контрольно-ревізійне управління України звернулося до ДП «НАЕК «Енергоатом» з вимогою №32-14/403 про усунення порушень шляхом стягнення з відповідача зайво сплачених коштів у сумі 145 035 грн.

Не погоджуючись з висновками, викладеними у вказаній вимозі, ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДФІ про визнання нечинною вимоги від 01.12.10 №32-14/403, мотивуючи тим, що оскаржувана вимога прийнята відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки під час проведення ревізії ДП «НАЕК «Енергоатом» були наданні всі первинні документи, які були витребувані, а тому всі господарські відносини між ДП «НАЕК «Енергоатом» та його контрагентами є законними.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013 №2а-19526/10/2670 у задоволенні позовних вимог ДП «НАЕК «Енергоатом» було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 №2а-19526/10/2670 апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013 №2а-19526/10/2670 скасовано в частині відмови у задоволенні адміністративного позову ДП «НАЕК «Енергоатом» до ДФІ в частині визнання протиправним та скасування пункту 7 вимоги від 01.12.210 №32-14/403 Головного контрольно-ревізійного управління України та визнано протиправними та скасування пунктів вказаної вимоги, а саме: 8, 10, 12, 18, 20, 24, 25 і 29; в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013 залишено без змін.

Постановою від 07.10.2014 №К800/28602/14 Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» залишено без задоволення; касаційну скаргу ДФІ задоволено; постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 №2а-19526/10/2670 скасовано; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2013№ 2а залишено в силі.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 11.09.2014 №45-1122/8432 про повернення зайво сплачених коштів, зокрема, за Договорами від 27.03.2009 та від 14.07.2009 на загальну суму 145 035 грн.

Однак, ТОВ «БМТ «Південенергомонтаж» відповіді на вказану претензію не надало, зайво сплачені кошти за Договорами від 27.03.2009 та від 14.07.2009 на рахунок ДП «НАЕК «Енергоатом» не перерахувало.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДП «НАЕК «Енергоатом» сплачено зайві кошти через завищення вартості виконаних підрядних робіт у сумі 145 035 грн., у зв'язку з чим зазначені кошти мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Згідно з нормами ч.1. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами частини першої та другої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 1 Порядку проведення перевірки дотримання вимог нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва об'єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, а також коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, кредитів, наданих під державні гарантії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1210, визначено, що цей Порядок визначає механізм проведення Мінрегіоном перевірки дотримання вимог нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва об'єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, а також коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, кредитів, наданих під державні гарантії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Положеннями п.п. 1, 7, 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 №21-63а14.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З наведеного вбачається, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Також судом встановлено, що ні позивачем, ані Головним контрольно-ревізійним управлінням України не висувалися вимоги до відповідача про внесення змін чи корегування розробленої проектно-кошторисної документації, і така документація на даний час є чинною.

З наведеного вбачається, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача.

Крім того, статтями 256, 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, Головне контрольно-ревізійного управління України зверталося до ДП «НАЕК «Енергоатом» з вимогою від 01.12.2010 №32-14/403, на підставі якої позивач довідався про порушення свого права, а тому строк позовної давності у нашому випадку сплинув ще 01.12.2013.

Посилання позивача та третьої особи на оскарження позивачем акту ревізії від 27.10.2010 №05-21/168 до адміністративного суду та прийняття Вищим адміністративним судом України рішення від 07.10.2014 про відмову в задоволенні позову, як на підставу, яка свідчить про те, що перебіг строку позовної давності почався з 07.10.2014 колегією суддів не приймаються у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга Державної фінансової інспекції України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року по справі № 910/10068/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/10068/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді В.В. Сулім

М.Л. Яковлєв