ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа №917/159/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

прокуратури Харківської області - Ногіна О.М., посвідчення №032167 від 11.02.2015 року;

позивача - Погорілий Д.В. за довіреністю б/н від 13.05.2015 року;

відповідача - не з'явився;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області, м.Полтава, (вх.№3226П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 року по справі №917/159/15,

за позовом Фермерського господарства «Писаренка В.І.», с.Стовбина Долина, Полтавська область,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Коба Володимир Михайлович, с.Стовбина Долина, Полтавська область,

2. Селянське фермерське господарство «Урожай», с.Стовбина Долина, Полтавська область,

3. Зімовець Василь Кирилович, с.Стовбина Долина, Полтавська область,

4. Василенко Віктор Іванович, с.Стовбина Долина, Полтавська область,

до Стовбино-Долинської сільської ради, с.Стовбина Долина, Полтавська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, м.Полтава,

про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 року по справі №917/159/15 (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено повністю.

Визнано право власності за Фермерським господарством «Писаренко В.І.» на об'єкти нерухомого майна:

- склад для зерна (бивший склад для цементу), за інвентарним номером 84, по вул. Степовій, 1ж, в с. Стовбина Долина, Новосанжарського району Полтавської області, літера "А" у технічному паспорті об'єкту, загальною площею 537,31 м.кв.;

- склад-ангар, за інвентарним номером 109, по вул. Степовій, 1д, в с. Стовбина Долина, Новосанжарського району Полтавської області, літера "А" у технічному паспорті об'єкту, загальною площею 325,36 м.кв.;

- склад №1 (біля току) за інвентарним номером 80, по вул. Степовій, 1м, в с. Стовбина Долина, Новосанжарського району Полтавської області, літера "А" у технічному паспорті об'єкту, загальною площею 904,33 м.кв.;

- склад для зерна (колишній корівник) за інвентарним номером 9, по провулку Грекопавлівському, 13, в с. Грекопавлівка, Новосанжарського району Полтавської області, літера "А" у технічному паспорті об'єкту, загальною площею 846,5 м.кв.

Прокуратура Полтавської області із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодилася та звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 року по справі №917/159/15 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в порушення вимог п.3 ч.1 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України не враховано та не надано оцінку того, що залучена до участі у справі Стовбино-Долинська сільська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки не може оспорювати право власності на спірне майно та не претендує на нього, у зв'язку з чим не порушує права позивача. Іншої особи, що оспорює або не визнає право власності ФГ «Писаренко В.І.» на спірне майно, позивачем не визначено, у зв'язку з чим судом першої інстанції неправомірно розглянуто та задоволено позов про визнання права власності.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку, що позивач набув права власності на майно на підставі рішення загальних зборів співвласників колективу співвласників майнового комплексу, отриманого в результаті паювання майна СК «Світанок» від 26.10.2012 року. Апелянт звертає увагу суду на те, що члени колишнього СК «Світанок» набули права власності на розпайоване майно без визначення частки кожного з них, тобто це майно перебуває у них на праві спільної сумісної власності, а відповідно до вимог ст. 369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Як вказує апелянт, судом першої інстанції не досліджено, на підставі яких цивільно-правових угод до ФГ «Писарнко В.І.» перейшло право власності на майно колишнього СК «Світанок» та в якому розмірі.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не надав оцінку тому факту, що об'єкти нерухомості використовуються без належного оформлення та введення в експлуатацію, за відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 року апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області прийнято до провадження та призначено до розгляду.

01.07.2015 року позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10034), в якому заперечує проти її доводів та тверджень і просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу прокуратури - без задоволення.

Відповідач 08.07.2015 року надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10378), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

При цьому, відповідач - Стовбино-Долинська сільська рада, просить суд розглядати справу без участі їх представника.

Ухвалою суду від 08.07.2015 року залучення до участі у справі в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи відкладено розгляд апеляційної скарги на іншу дату.

03.08.2015 року від Прокуратури Полтавської області надійшли письмові пояснення по справі (вх.№11475), в яких вказує, що підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

До початку судового засідання 05.08.2015 року позивач надав через канцелярію суду додаткові письмові пояснення до відзиву (вх.№11577), які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 05.08.2015 представник прокуратури Харківської області підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві та у додаткових поясненнях до відзиву.

Ухвала суду про відкладення розгляду справи на 05.08.2015 року була направлена відповідачу та третім особам рекомендованими листами 09.07.2015 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і за адресами відомості щодо яких наявні у справі та отримані ними 16.07.2015 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. Однак, треті особи у судове засідання не з'явилися, про причини не з'явлення суд не повідомили.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвали суду направлялись рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, приймаючи до уваги клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників прокуратури Харківської області та позивача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як зазначає позивач, згідно рішення загальних зборів колективу співвласників майнового комплексу, в результаті паювання майна сільськогосподарського кооперативу «Світанок» від 26.10.2012 року, яке оформлено протоколом №1 від 26.10.2012 року, було вирішено, що майно, яке було виділене для пайового фонду та використовувалося співвласниками спільно, виділити та, передати співвласникам у власність в натурі.

Також, загальними зборами співвласники погодили, що право власності на майно, виникає після підписання ними актів приймання-передачі, що є підставою для оформлення його у відповідних органах реєстрації.

Відповідно до рішення зборів, було виділено майно співвласникам майнових сертифікатів в натурі у власність. Після виділення майна в натурі співвласникам майна, майнові сертифікати було погашено.

Отже, як вказує позивач йому було виділено в натурі у власність майно, яке оформлено актом передання майна у власність від 26.10.2012 року.

Згідно зазначеного акту передачі, окрім іншого майна, позивачем отримано об'єкти нерухомості, а саме:

- склад для зерна (бувший склад для цементу), за інвентарним номером 84, по вул. Степовій, їж, в с. Стовбина Долина Новосанжарського району;

- склад-ангар, за інвентарним номером 109, по вул. Степовій, 1 д, в с.Стовбина Долина Новосанжарського району;

- склад №1 (біля току), за інвентарним номером 80, по вул. Степовій 1 м, в с.Стовбина Долина Новосанжарського району;

- склад для зерна (колишній корівник), за інвентарним номером 9, по провулку Грекопавлівському 13, в с. Грекопавлівка, Новосанжарського району Полтавської області.

Як зазначає позивач, зазначені об'єкти нерухомості, колишніми забудовниками та користувачами, використовувались без належного їх оформлення у органах реєстрації, так як вони входили до колхозного двору, а тому первісної їх реєстрації в органах БТІ не відбувалося.

На теперішній час у зв'язку із зміною у законодавстві, щодо проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, Позивач не може належним чином зареєструвати відповідне право, так як повноваження щодо реєстрації було передано від БТІ до новоствореної реєстраційної служби

Позивачем було замовлено та виготовлено технічні паспорта на вищезазначені об'єкти нерухомого майна, проведено експертну оцінку ринкової їх вартості.

Крім того, позивач зазначає, що у зв'язку зі зміною законодавства позбавлений можливості привести акт передачі, як правовстановлюючий документ, який підтверджує факт переходу права власності на нерухоме майно, у відповідність нині існуючим вимогам, а тому просив суд визнати за Фермерським господарством «Писаренко В.І.» право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Так, члени колишнього СК «Світанок» набули права власності на розпайоване майно без визначення частки кожного з них, тобто це майно перебуває у них на праві спільної сумісної власності, а відповідно до вимог ст. 369 Цивільного кодексу України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 зазначеного Кодексу, якою визначено, що частка з нерухомого майна виділяється у натурі шляхом укладення договору та укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У даному випадку виділення частки із майна, а саме об'єкти нерухомості, відбулося на підставі рішення загальних зборів співвласників майна без укладення договору, що є порушенням ст. 364 Цивільного кодексу України.

Докази того, що співвласники майна відмовилися укладати договір, позивачем до суду не надано.

Згідно Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у т.ч. реорганізованих, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №177 від 28.02.2001 року майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Поняття «майновий пай» не передбачає переліку індивідуально визначеного майна, що входить до паю, це лише можливість отримати в натурі майно відповідної вартості.

На час виникнення спірних правовідносин законодавство передбачало окремий порядок отримання у власність майна розпайованих колективних сільськогосподарських підприємств, який в обов'язковому порядку встановлював таку умову, як виділення визначеної певним паєм частки в натурі.

Перехід права власності визначається п. 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів КСП та їх документального посвідчення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 року №177, згідно якого у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину та попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Усі подані документи формуються в окрему справу. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо відміток про виділення майна в натурі, а також підпису керівника підприємства та печатки на свідоцтвах про право власності на паї членів СК «Світанок».

Важливою обставиною для дослідження є факт отримання або не отримання ФГ «Писаренко В.І.» свідоцтво про право власності на майновий пай, оскільки новий власник, який не переоформив на своє ім'я свідоцтво про право власності, не набуває права власності на майно, право на яке посвідчене майновим сертифікатом.

Натомість матеріали справи свідчать, що виділення ФГ «Писаренко В.І.» в натурі майна, що належить на праві спільної сумісної власності, у встановленому законодавством порядку не здійснювалось.

Крім того, колегія суддів зазначає, що об'єкти нерухомості, на які позивач просить визнати за ним право власності використовуються без належного оформлення та введення в експлуатацію, за відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Чинним законодавством передбачено право введення в експлуатацію об'єктів нерухомості, які побудовані у минулі роки без дозволу на виконання будівельних робіт.

Так, п. 9 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до 31.12.2013 року безоплатно протягом 10 робочих днів, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж приймають в експлуатацію збудовані до 12.03.2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення І і II категорій складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт.

Об'єкти нерухомості, на які позивач просить визнати права власності, побудовані до 12.03.2011 року та є будівлями і спорудами сільськогосподарського призначення II категорії складності. Проте, доказів того, що позивач звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з заявою про прийняття даних об'єктів в експлуатацію до суду не надано, а також відсутній акт технічного обстеження. Також відсутній висновок експертного будівельно-технічного дослідження щодо відповідності об'єктів нерухомості нормативним документам у сфері будівництва та відсутності загрози життю і здоров'ю при їх використанні.

Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначеним положенням передбачено захист прав існуючого власника, право власності якого не визнається або оспорюється іншою особою. У даній справі позивач у спорі про визнання права власності на нерухоме майно звертається до суду з метою набуття права власності на таке майно. Однак, визнання в судовому порядку права власності на річ за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.

Звертаючись до суду позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

За своїм змістом обраний спосіб захисту має вирішувати питання про захист порушеного права та охоронюваного законом інтересу учасників господарських правовідносин, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Проте, позивач звернувся в цій справі з позовом за захистом своїх інтересів виключно з метою набуття права власності на об'єкти нерухомого майна не наводячи при цьому, чи порушується його суб'єктивне право або охоронюваний законом інтереси, який би захищався поданням позову про визнання права власності.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції не в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі, а тому прийняте ним рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п.2 ст. 103, п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.04.2015 року по справі №917/159/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.