РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/10859/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк"

про зворотну вимогу (регрес) по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 9 834,85 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Колодежний С.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Долгопола І.С., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - відповідач) про зворотну вимогу (регрес) по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 9 834,85 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/10859/15, розгляд справи призначено на 03.06.2015 р.

22.05.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

02.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позов заяву.

05.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 03.06.2015 р. представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 29.04.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/10859/15 позивач виконав.

У судове засідання 03.06.2015 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 29.04.2015 р. про порушення провадження у справі № 910/10859/15 відповідач виконав.

У судовому засіданні 03.06.2015 р. суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк".

15.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

23.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

24.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи були подані письмові пояснення.

У судове засідання 24.06.2015 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи, представники відповідача та третьої особи не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 24.06.2015 р. клопотання представника позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи те, що представники відповідача та третьої особи у судове засідання 24.06.2015 р. не з'явились, а також у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 29.07.2015 р.

10.07.2015 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшла інформація витребувана ухвалою господарського суду міста Києва від 24.06.2015 р.

21.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи були подані письмові пояснення.

У судове засідання 29.07.2015 р. представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 29.07.2015 р. не з'явився, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи у судове засідання 29.07.2015 р. з'явився та надав суду усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперіал-Транс» (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Добробут та Захист" (далі - позивач) було укладено Договір страхування наземного транспорту № 22/17/1-0093 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Шкода», державний номерний знак АР 4219 ВТ.

05.12.2013 р. о 17 год. 00 хв., Ільясов Е.А керуючи автомобілем «БМВ», державний номерний знак АА 0414 МК по вул. Севастопольській в м. Сімферополі в напрямку вул. 1-ої Кінної Армії, не достатньо стежив за дорожніми умовами та їх змінами, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», державний номерний знак АР 4219 ВТ, що зупинився попереду, який після зіткнення відкинуло на автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. АК 4977 СВ, який стояв попереду, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Постановою Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 13.12.2013 р. Ільясова Е.А. було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № SL 22345 від 31.01.2014 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак АР 4219 ВТ, складає 9 436,42 грн.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № 020/02/14 від 26.02.2014 р., згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак АР 4219 ВТ , внаслідок ДТП, яка сталась 05.12.2013 р. о 17 год. 00 хв., по вул. Севастопольській в м. Сімферополі в напрямку вул. 1-ої Кінної Армії, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 7820,20 грн.

На підставі сформованого страхового акту № 020/02/14 від 26.02.2014 р., позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7 820,20 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 254 від 18.03.2014 р.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «БМВ», державний номерний знак АА 0414 МК, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія "Провідна» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4240938.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АС/4240938 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «БМВ», державний номерний знак АА 0414 МК.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «БМВ», державний номерний знак АА 0414 МК, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АС/4240938, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АС/4240938 встановлено франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Позивачем враховано франшизу, встановлену Полісом № АС/4240938, при визначенні розміру позовних вимог.

Позивачем було направлено відповідачу претензію вих. № 364 від 16.09.2014 р. з вимогою відшкодувати шкоду в порядку регресу.

Як зазначає відповідач у своєму відзиві, на підставі отриманої претензії та матеріалів доданих до неї, відповідачем була здійснення виплата позивачу страхового відшкодування за вказаним страховим випадком у розмірі 7 320,20 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 0001029 від 13.01.2015 р.

Листом вих. № 14 від 27.01.2014 р. позивач вдруге звернувся до відповідача із вимогою про перерахування коштів, зазначивши, що жодних коштів від відповідача не отримував.

Відповідач зазначає, що 02.02.2015 р. ним вдруге було перераховано кошти позивачу в сумі 7 320,20 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 0003887 від 02.02.2015 р.

Позивач, в свою чергу, заявляє, що жодного разу страхове відшкодування за вказаним страховим випадком від відповідача не отримував.

Представником третьої особи були подані письмові пояснення по суті спору, з яких вбачається наступне.

ПАТ «ВТБ Банк» від ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на виконання були отримані розрахункові документи (платіжні доручення № 0001029 від 13.01.2015 р. та № 0003887 від 02.02.2015 р.) про перерахування коштів на користь ПАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист».

Відповідно до п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Згідно з п. 22.6 ст. 22 Закону обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу.

Відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку (п. 2.3 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 р. № 22).

Як зазначає третя особа, за результатами перевірки розрахункових документів, а саме платіжних доручень № 0001029 від 13.01.2015 р. та № 0003887 від 02.02.2015 р., було встановлено, що номер рахунку та код юридичної особи - платника є правильними, у зв'язку з чим зазначені платіжні доручення були виконанні ПАТ «ВТБ Банк» шляхом перерахування на користь ПАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист» коштів на вказані у платіжних дорученнях банківські реквізити.

Однак, у зв'язку із тим, що у платіжних дорученнях № 0001029 від 13.01.2015 р. та № 0003887 від 02.02.2015 р. було невірно зазначено код банку отримувача коштів, відповідні кошти були повернуті банком отримувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на рахунок ПАТ «Страхова компанія «Провідна» у ПАТ «ВТБ Банк», відповідно, 14.01.2015 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією меморіального ордеру № 0001029 від 14.01.2015 р. як нез'ясовані суми за 13.01.2015 р. по платіжному дорученню № 0001029 та 03.02.2015 р., що також підтверджується копією меморіального ордеру № 0003887 від 03.02.2015 р., як нез'ясовані суми за 02.02.2015 р. по платіжному дорученню № 0003887.

ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на вимогу суду було також надано письмові пояснення, з яких вбачається, що на рахунок № 265021998, який належить ПАТ «Страхова компанія «Добробут та Захист» (позивача), згідно платіжних доручень № 0001029 від 13.01.2015 р. на суму 7 320,20 грн. та № 0003887 від 02.02.2015 р. на суму 7 320,20 грн. - кошти не надходили.

Крім того, на підтвердження не надходження коштів позивачу від відповідача, позивачем було надано суду копії банківських виписок по особовим рахункам позивача, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем банківські виписки по особовому рахунку позивача є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами, в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

З огляду на вищенаведене, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 7 320,20 грн.

Крім основної заборгованості, позивач також просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає про те, що позивачем неправомірно нараховані 3 % річних та інфляційні втрати, так як приписи відповідної статті Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов'язання з виплати страхового відшкодування є грошовим зобов'язанням. Тому ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України № 5011-16/11067-2012 від 29.01.2013 р.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно визначено вказані суми.

З огляду на вищенаведене, крім суми страхового відшкодування, стягненню з відповідача також підлягають 3 % річних в розмірі 67,99 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 485,21 грн.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки до позивача, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право на отримання страхового відшкодування, позивач є особою, яка має право на отримання такого відшкодування, в розумінні п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення пеню за прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування за вищезазначеним страховим випадком.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що позивач вірно розрахував розмір пені, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 961,45 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 7 320,20 грн., 3 % річних в розмірі 67,99 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 485,21 грн. та пені в розмірі 961,45 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25; ідентифікаційний код: 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист" (01001, м. Київ, вулиця Михайлівська, будинок 24/11-13В; ідентифікаційний код: 31571133) страхове відшкодування в розмірі 7 320 (сім тисяч триста двадцять) грн. 20 коп., 3 % річних в розмірі 67 (шістдесят сім) грн. 99 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 485 (одна тисяча чотириста вісімдесят п'ять) грн. 21 коп., пеню в розмірі 961 (дев'ятсот шістдесят одна) грн. 45 коп. та судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя О.В. Нечай