РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015Справа №910/1658/15-г

Позивач: Публічне акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПАРТТЕХНОТРЕЙД" (вул. Патона, 4, м. Херсон, 73021)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана".

Предмет спору: про звернення стягнення на нерухоме майно, ціна позову - 7 199 375,00 дол. США та 6 129 637,20 грн.,

Суддя А.М.Селівон

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

Від третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СПАРТТЕХНОТРЕЙД" про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною державним виконавцем на підставі проведеної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності разом з усіма його приналежностями та складовими частинами, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором (без видачі заставної) № 2017/Іn від 30 квітня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., а саме на: нежитлове приміщення, група приміщень № 641 (літ. А), загальною площею 131,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Туманяна Ованеса, буд. 15-А, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "СПАРТТЕХНОТРЕЙД" (місцезнаходження: 73021, м. Херсон, вул. Патона, буд. 4, , для задоволення вимог публічного акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" (, місцезнаходження: 83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2-А) за кредитним договором № 1173-КД від 11.04.2013 у розмірі простроченої заборгованості, що розрахована станом на 04.11.2014 (включно), за основною сумою кредиту 7 199 375,00 дол. США та 6 129 637,20 грн., а також стягнення 73 080,00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2015 порушено провадження у справі № 910/1658/15, за ініціативою суду відповідно до ст. 27 ГПК України залучено до участі у розгляді справи за ініціативою суду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" та справу призначено до розгляду на 03.03.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.03.15 р. розгляд даної справи відкладено на 19.03.15 р..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2015 за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 14.04.15 р..

14.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 17.04.2015 та 30.04.2015 розгляд справи відкладався на 30.04.15р. та 20.05.2015 відповідно.

У судове засідання 03.03.2015, 19.03.2015 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважені представники відповідача і третьої особи в судове засідання не з'явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 03.03.2015 відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №534.

Доказів отримання відповідачем та третьою особою копії ухвали про відкладення розгляду даної справи від 03.03.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи 19.03.15 р. до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення відповідачу за № 340, в якому зазначено, що 14.03.2015 поштове відправлення вручено представнику відповідача за довіреністю.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення третій особі за № 359, в якому зазначено, що 18.03.2015 поштове відправлення вручено представнику третьої особи за довіреністю.

Уповноважені представники позивача, відповідача і третьої особи в судові засідання 30.04.2015 та 20.05.2015 не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 30.04.2015 позивач, відповідач і третя особа повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 456, 464, 472.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 20.05.2015 позивач, відповідач і третя особа повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 306, 322, 314.

До початку судового засідання 03.03.2015 представником позивача подано письмові пояснення б/н від 26.02.2015, в яких позивач підтвердив відсутність спору між тими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав в інших судових органах. Письмові пояснення долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 19.03.2015 позивачем через канцелярію суду подані письмові пояснення б/н від 05.03.2015 року, які разом з наданими позивачем витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - реєстрація іпотеки (індексний номер витягу: 34476087, від 04.03.2015 о 12:10:33) щодо відомостей про суб'єкта обтяження - ТОВ "Спарттехнотрейд", ) та реєстрація обтяжень (індексний номер витягу: 34481349, від 04.03.2015 о 12:56:09) щодо відомостей про суб'єкта обтяження - ТОВ "Спарттехнотрейд", ); інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна (індексний номер витягу: 34513243, від 04.03.2015 о 17:24:13) щодо відомостей про суб'єкта обтяження - ТОВ "Спарттехнотрейд", ) долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 30.04.2015 представником третьої особи через канцелярію суду подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи б/н від 14.04.2015, в якому представник відповідача зазначає про відсутність в матеріалах справи станом на час проведення судового засідання висновку оцінки суб'єкта оціночної діяльності нерухомого майна, що є предметом іпотеки, та не погоджується із визначеною в Договорі іпотеки вартістю майна, оскільки вона не відповідає його ринковій вартості. Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Заяв та клопотань процесуального характеру від третьої особи на час проведення судових засідань 03.03.2015, 19.03.15 р., 30.04.2015 та 20.05.2015 до суду не надходило.

Про поважні причини неявки представників відповідача і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судові засідання 30.04.15 р. та 20.05.15 р. суд не повідомлено.

Документи, витребувані ухвалами суду від 02.02.2015, 03.03.2015, 19.03.2015, 17.04.2015, 30.04.2015, 20.05.2015 сторонами надані суду не в повному обсязі, відповідачем - не надані.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 20.05.15 р. сторонами суду не надано.

Суд наголошує, що відповідно до 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, позивач, відповідач та третя особа не скористалась належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем та третьою особою не надано суду відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи 20.05.15 р., суд, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників позивача, відповідача і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмеженість процесуального строку розгляду спору, встановленого ст. 69 Господарським процесуальним кодексом України, суд не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність клопотань від представника позивача про здійснення фіксації судових засідань технічними засобами засідання господарського суду по розгляду даної справи 03.03.2015 та 19.03.2015 проведено без фіксації технічними засобами. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

У відповідності до п. 8 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неявкою у судові засідання 30.04.2015 та 20.05.2015 всіх учасників судового розгляду фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи у судових засіданнях 03.03.2015 та 19.03.2015 представника позивача ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст.20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 03.03.2015 та 19.03.2015 повідомив суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем і третьою особою доказами, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11 квітня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (позивач у справі, банк за договором) та Приватним акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія об'єднана» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі, позичальник за договором) укладено кредитний договір №1173-КД (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 15 000 000,00 (п'ятнадцять мільйонів) доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором.

Пунктом 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається позичальнику у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, який визначається відповідно до п.1.2.1., 1.2.2 Договору (залежно від того чи буде прийняте банком в порядку, визначеному п. 6.1.2. договору, рішення про продовження кредитування на наступний період користування кредитом).

Додатковою угодою № 5 від 24.04.2014 та додатковою угодою №6 від 25.07.2014 були внесені зміни до п.1.1. кредитного договору.

Зокрема, відповідно до редакції п.п. 1.1, 1.2 Кредитного договору згідно Додаткової угоди № 6 від 25.07.14 р. банк зобов'язався надати позичальнику мульвалютний кредит у розмірі, еквівалентному 15 800 000,00 доларів США. Кредит надається у вигляді поновлюваної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, який зменшується протягом дії договору у відповідну дату до відповідного розміру, в порядку та на умовах, визначених в п. 6.1 договору.

Відповідно до положень п.п.1.4, 1.5. Кредитного договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 25.07.2014 валютами кредитування є гривня, долар США. При цьому кредитні кошти в гривні позичальник має право використовувати лише на погашення процентів. Загальна сума кредитних коштів, виданих банком позичальникові за договором, не повинна перевищувати ліміт кредиту сумарно за всіма позичковими рахунками, відкритими позичальнику на підставі кредитного договору.

Пунктом 3.1. Кредитного договору встановлено, що договір укладено під відкладальною умовою. Обов'язок банку надати кредит (його частину в межах встановленого ліміту) позичальнику виникає виключно з моменту настання всіх наведених в п.3.1 умов, а також умов, необхідних для виконання банком заяви на отримання кредитних коштів (п. 4.2. Кредитного договору).

Розділами 2 - 12 Кредитного договору сторони узгодили цільове призначення кредиту, мови його надання, порядок повернення кредиту та сплату процентів, порядок надання кредиту, строк кредитування, плату за кредит, забезпечення зобов'язань позичальника порядок та черговість виконання боргових зобов'язань, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін тощо.

Згідно п.14.5. Кредитного договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього Договору в повному обсязі.

Крім того, сторонами укладались додаткові угоди до спірного кредитного договору № 1 від 24.04.13 р., № 2 від 03.12.13 р., № 3 від 11.02.14 р.. № 4 від 11.03.14 р., № 5 від 24.04.14р. тощо, якими в текст Кредитного договору вносились зміни.

Судом встановлено, що укладені між сторонами правочини за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання який підпадає під правове регулювання § 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Згідно вимог ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Умовами пункту 4.1 Кредитного договору встановлено, що надання кредиту відбувається за цільовим призначенням, обумовленим договором, на підставі заяви на отримання кредитних коштів шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку, з наступним виконанням розрахункових документів позичальника. Кредит надається в строк не пізніше 2 (двох) банківських днів з дати отримання банком відповідної заяви на отримання кредитних коштів або в інший термін, вказаний у відповідній заяві на отримання кредитних коштів.

Відповідно до п.4.4 Кредитного договору датою надання кредиту вважається дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання вимог чинного законодавства та умов Кредитного договору надав третій особі - Приватному акціонерному товариству «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» кредитні кошти в сумі 15 000 000,00 дол. США, що підтверджується меморіальними ордерами № TR.5733569.2252.8529 від 16.04.13 р., № TR.57333569.4709.8064 від 24.04.13 р., № TR.7372625.3525.8529 від 31.07.14 р., а також кредитні кошти в сумі 6 129 637,20 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № TR.7372625.3525.8529 від 31.07.14 р. та № TR.7372625.28831.8529 від 11.08.14 р., копії яких наявні в матеріалах справи, а також відповідними виписками банку за особистими рахунками № 206254142.USD, № 206786993 USD, № 206222127.UAH, № 206786993.UAH за період з 16.04.13 р. по 04.11.14 р., наявними в матеріалах справи.

При цьому факт отримання та розмір наданих позивачем кредитних коштів третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не заперечувався.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного надання позивачем банківських послуг відсутні.

Доказів пред'явлення третьою особою претензій щодо якості, обсягів, а також термінів надання банківських послуг до суду не надходило, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем положень Кредитного договору з боку третьої особи матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Незалежно від того в якій валюті позичальник фактично використав кредит, повернення кредиту має здійснюватись виключно у валюті кредиту (п.4.6 Кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди № 6 до Кредитного договору від 25.07.14 р.) позичальник зобов'язаний повернути кредит частинами в розміри та строки, зазначені в наведеному графіку.

Зокрема, позичальник зобов'язаний повернути кредит частинами та в строки: не пізніше 01.09.14 р. - всю суму заборгованості за кредитом, що перевищує еквівалент 9 800 000,00 дол. США, не пізніше 16.10.14 р. - всю суму заборгованості за кредитом, що перевищує еквівалент 8 800 000,00 дол. США, не пізніше 01.11.14 р. - всю суму заборгованості за кредитом, що перевищує еквівалент 7 800 000,00 дол. США, не пізніше 16.11.14 р. - всю суму заборгованості за кредитом, що перевищує еквівалент 6 800 000,00 дол. США, не пізніше 01.12.14 р. - позичальник зобов'язаний повернути всю суму заборгованості за кредитом.

Згідно п.6.1.1 Кредитного договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 25.07.14 р. зазначені в графіку суми виражені в доларах США. Якщо заборгованість позичальника по основній сумі кредиту на відповідну дату повернення, передбачену графіком, складається із сум, виражених в різних валютах, погашення може відбуватись у відповідних розмірах та відповідних валютах, в яких кредит (його частина) було фактично отримано але в будь - якому разі загальна сума всіх повернених банку у відповідну дату кредитних коштів в різних валютах повинна складати не менше еквіваленту суми в доларах США, передбаченої графіком на відповідну дату. Перерахунок інших валют кредиту за цим договором в долари США для цілей п.6.1 та цього пункту Договору здійснюється за правилами, визначеними п.1.5 Кредитного договору.

Згідно з п. 7.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку і на умовах, встановлених договором.

Пунктом 7.2.1 Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою в розмірі 10,0 % річних (із розрахунку 360 днів на рік).

У випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав одного із зобов'язань/умов, встановлених п.10.3.7.1, п. 10.3.7.2, п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8 Кредитного договору, незважаючи на положення п. 7.2.1 договору, процентна ставка кредитом становить 12,0% річних. Проценти за користування кредитом за ставкою, визначеною у даному пункті договору, нараховуються у кожному випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання одного/однієї із/з зобов'язань/умов, встановлених п.10.3.7.1, п. 10.3.7.2, п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8 договору, починаючи з першого дня невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання зазначених зобов'язань/умов, до тієї дати, коли зазначені порушені зобов'язання/ умови будуть виконанні/дотримані належним чином/настануть.

У разі якщо всі зобов'язання/умови, встановлені в п. 10.3.7.1, п. 10.3.7.2, п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8. Кредитного договору, будуть у сукупності (разом одночасно) виконані/належним чином дотримані/настануть, застосовується процентна ставка за користування кредитом, встановлена п. 7.2.1 договору, з дати, наступної за датою, коли зазначені порушені зобов'язання/умови будуть виконані/дотримані належним чином/настануть (п.7.2.1 Кредитного договору).

Пунктом 1.5 додаткової угоди № 6 до Кредитного договору внесено зміни до договору, відповідно до яких проценти за користування кредитом нараховуються банком: за ставкою у розмірі 12, 5% річних (із розрахунку 360 днів на рік), якщо кредит та/або його відповідна частина надається у доларах США; за ставкою у розмірі 23% річних (із розрахунку 365 днів на рік), якщо кредит та/або його відповідна частина надається у гривні.

Пункт 7.2.1.1. Кредитного договору викладено у наступній редакції: «у випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання з будь-яких підстав одного із зобов'язань/умов, встановлених п.10.3.7.1, п. 10.3.7.2, п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8 договору, незважаючи на положення п. 7.2.1 договору, процентна ставка кредитом становить 14, 5% річних (із розрахунку 360 днів на рік); у разі якщо кредит та/або його частина надано у гривні 25% річних (триста шістдесят п'ять) днів на рік.

Проценти за користування кредитом за ставкою, визначеною в цьому пункті договору, нараховуються у кожному випадку невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання одного/однієї із/з зобов'язань/умов, встановлених п.10.3.7.1, п. 10.3.7.2, п. 10.3.7.7., п. 10.3.7.8, 10.3.7.12, 10.3.7.13, 10.3.7.14, 10.3.7.15, 10.3.7.17, 10.3.7.18, 10.3.7.19, 10.3.7.20, 10.3.7.23, 10.3.7.24, 10.3.7.27, 10.3.7.28 договору, починаючи з першого дня невиконання чи неналежного виконання/ненастання/недотримання зазначених зобов'язань, умов до тієї дати, коли зазначені порушені зобов'язання/умови будуть виконані/дотримані належним чином/настануть».

Також пунктом 1.8 Кредитного договору передбачено, що в строк з 11.04.2014 по 10.06.2014 не застосовується п.12.1 договору, а саме: порушення строків виконання боргових зобов'язань та сплати на користь банку пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Умовами Розділу 5 Кредитного договору визначений перелік подій, які повинні тлумачитись як несприятливі, і за умови виникнення будь - якої з яких банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов'язаний незважаючи на положення п.6.1 цього Договору виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно цього договору, в строк не пізніше 30 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових котів позичальника в порядку, встановленому цим Договором, для погашення зобов'язань позичальника. Зокрема, до таких подій віднесені несплата позичальником будь - якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно цього Договору, у передбачений ним строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь - яких інших обов'язків за цим Договором та/або обов'язків за угодами про забезпечення та/або іншими угодами, укладеними між сторонами.

У свою чергу, позичальником - ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» були порушені договірні зобов'язання за Кредитним договором перед позивачем, внаслідок чого станом на 04.11.14 р. з урахуванням умов графіку повернення кредитних коштів, у відповідача утворилась прострочена заборгованість з повернення кредиту в сумі 7 199 375,00 дол. США та 6 129 637,20 грн., що підтверджується відповідними виписками банку.

У зв'язку з порушенням ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» умов Кредитного договору позивачем було направлено на адресу третьої особи повідомлення № КНО-61.1.1 від 29.10.14 р. про повернення частини кредиту згідно графіка, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних фіскальних чеків № 193 № 9194, № 9195 від 31.10.14 р.. та відповідних описів кладення в цінні листи від 31.10.14 р., отримання якої 10.11.14 р, 31.11.14 р. та 04.11.14 р. третьою особою підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №№ 510, 537, 529.

Вказане повідомлення залишене ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» без відповіді та задоволення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення ТОВ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» приписів чинного законодавства та умов Кредитного договору, невиконання позичальником вказаних вимог в добровільному порядку, внаслідок чого у позичальника станом на 04.11.14 р. виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7 199 375,00 грн. дол. США та 6 129 637,20 грн. неповернутих кредитних коштів.

Таким чином, виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 Цивільного кодексу України, ч.2 статті 193 Господарського кодексу України позичальником порушене грошове зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Згідно пункту 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Перевіривши додані позивачем до позовної заяви розрахунки вищевказаних сум заборгованостей по кредиту, які залишаються непогашеними на даний час, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку позивача в частині заборгованості по кредиту в гривні та доларах США, його арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд визнає обґрунтованою нараховану позивачем станом на 04.11.14 р. та яка є непогашеною на даний час, суму заборгованості позичальника за Кредитним договором в розмірі 7 199 375,00 грн. дол. США та 6 129 637,20 грн. простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 30 квітня 2014 між Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (позивач у справі, іпотекодержатель за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спартехнотрейд" (відповідач у справі, іпотекодавець за договором) укладено іпотечний договір №2017-Іп (далі - Договір іпотеки), відповідно до п.1.1. якого іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зобов'язання передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку на умовах, визначених у договорі, нерухоме майно визначене в п.2 іпотечного договору.

Пунктом 1.2 Договору іпотеки встановлено, що іпотекою за договором забезпечується виконання зобов'язань Приватного акціонерного товариства "Технологічна аграрна компанія об'єднана" (ідентифікаційний код 33939991, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Л.Українки, б. 15-А, кв. 7) (боржник за договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі) перед іпотекодержателем (основне зобов'язання за договором), що випливає з укладеного між ними: кредитного договору №1173-КД від 11.04.2013 з усіма змінами і доповненнями (далі - Кредитний договір), а саме повернути кредит у розмірі 14 999 375,00 доларів США, відповідно до графіку, встановленого п.1.2.1.1 іпотечного договору.

Розділами 2 - 5 Договору іпотеки сторонами узгоджені предмет іпотеки, обмеження в володінні, користуванні та розпорядженні предметом іпотеки, права та обов'язки сторін, порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки тощо.

Пунктом 2.1. Договору іпотеки встановлено, що предметом іпотеки за договором є нерухоме майно: нежитлове приміщення, група приміщень № 641 загальною площею 131,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Туманяна Ованеса, б. 15-А, реєстраційний номер в Державному реєстрі прав а нерухоме майно: 0. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Міхніч Тетяною Іванівною Київського міського нотаріального округу за номером запису 4786817 (дата, час реєстрації заяви та державної реєстрації прав власності -25.02.2014, 16:56:46). Право власності іпотекодавця на відповідні будівлі та споруди підтверджено договором купівлі-продажу нежитлового приміщення, що зареєстрований в реєстрі №277 від 25.02.2014, посвідчений Міхніч Т.І, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований приватним нотаріусом Міхніч Тетяною Іванівною Київського міського нотаріального округу 25.02.2014 за індексним номером витягу 18245632, довідкою іпотекодавця б/н від 29.04.2014.

Відповідно до п. 2.3. Договору іпотеки оціночна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін на момент укладення договору визначена в сумі 1 413 172,00 грн.. При цьому сторони згодні з тим, що при зверненні стягнення та реалізації предмету іпотеки іпотекодержатель не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету іпотеки.

Відповідно до п. 7.5 Договору іпотеки цей договір за умови його підписання сторонами набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання основного зобов'язання.

Договором від 25.07.14 р. про внесення змін № 1 до Договору іпотеки сторони виклали пункт п. 1.2.11, п. 1.2.1.2 Договору іпотеки в новій редакції, встановивши в графіку строки та суми повернення.

На підтвердження реєстрації заборони відчуження предмету іпотеки за Договором іпотеки позивачем надані Витяг № 21190741 від 30.04.14 р. з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер 5534833).

Окрім цього, на підтвердження реєстрації іпотеки позивачем наданий суду Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 21190675 від 30.04.14 р. (номер запису про іпотеку 5534817).

Суд зазначає, що спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача грошового зобов'язання по поверненню кредиту, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки за Договором іпотеки.

Як встановлено судом, укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором іпотеки, який підпадає під правове регулювання § 6 Глави 49 Цивільного кодексу України та Закону України "Про іпотеку".

Згідно зі ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи та не спростовується відповідачем, третьою особою взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів належним чином не виконувались, внаслідок чого у ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» перед позивачем утворилась заборгованість станом на 04.11.14 р. у розмірі 7 199 375,00 дол. США та 6 129 637,20 грн..

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором (ст. 548 ЦК України). Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 ЦК України).

Згідно ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню (ст. 577 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні умови містить п. 3.1.6 Іпотечного договору, згідно якого у разі невиконання позичальником умов Кредитного договору (у тому числі порушення строку погашення кредиту, графіку погашення кредиту, строків сплати процентів за користування кредитними коштами) Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, що визначаються на момент виконання цих вимог, включаючи проценти, комісії, відшкодування збитків, завданих простроченням виконя зобов'язання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення стягнення та реалізацію предмета іпотеки.

Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлене договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менший ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В зв'язку з допущенням третьою особою порушення зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості за Кредитним договором, 31.10.14 р. року на адресу ТОВ «Спартехнотрейд» та ПАТ «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» позивачем була направлена вимога про усунення порушеного основного зобов'язання за вих. № КНО-61.1.1/21, якою позивач повідомив відповідача та третю особу про порушення зобов'язань за Кредитним договором з одночасним попередженням про можливість звернення стягнення на предмети іпотеки.

Проте в подальшому заходи щодо погашення заборгованості за Кредитним договором вжиті не були, порушення умов Кредитного договору не усунуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Приписи вказаної статті кореспондуються з умовами п.1.4 Договору іпотеки відповідно до яких за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, а саме: вимоги за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, комісій, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого договором, з якого виникає основне зобов'язання, інших платежів на користь іпотеко держателя, передбачених договором, з якого випливає основне зобов'язання; вимоги щодо відшкодування витрат на утримання та збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки (якщо іпотеко держатель поніс такі витрати); збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов договору; витрат, пов'язаних із пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням, зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам) на оформлення права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки (якщо іпотеко держатель вирішить залишити предмет іпотеки у своїй власності), на організацію продажу предмету іпотеки (якщо іпотекодержатель вирішить здійснити продаж предмету іпотеки від свого імені), ні підготовку до проведення прилюдних торгів тощо; витрат у зв'язку з конвертацією коштів, отриманих в результаті реалізації предмета іпотеки, у валюту основного зобов'язання; інших документально підтверджених витрат іпотеко держателя якщо такі будуть мати місце.

Отже, іпотекодержатель не позбавлений права звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за кредитним договором щодо сплати кредитної заборгованості, розмір якої визначено на час вчинення фактичного задоволення.

Відповідно до п.5.1.5 Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання,а разі його невиконання - вернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження та/або страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може користатися правами, зазначеними в попередньому реченні, або вжити заходів для збереження та/або страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодержатель зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та/або страхування предмета іпотеки.

Розділом 6 Договору іпотеки сторони узгодили порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

Так, згідно з п. 6.1. Договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця в таких випадках: у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання; у разі пред'явлення вимоги іпотеко держателя про дострокове виконання основного зобов'язання на підставі закону, договору, з якого воно виникло, чи договору; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку припинення (шляхом реорганізації, ліквідації, якщо іпотекодавець - юридична особа, діяльності іпотекодавця/боржника за договором, на підставі якого виникло основне зобов'язання; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку будь-якого порушення іпотекодавцем умов договору; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку, коли предмет іпотеки використовується іпотекодавцем не за призначенням; незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодавця/боржника за договором та/або чинним законодавством України; в інших випадках, передбачених договором та/або чинним законодавством України.

Відповідно до п.6.2 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватись одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених договором застережень про задоволення вимог іпотеко держателя. Визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю застосовувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін. У разі, якщо визначені договором та/або чинним законодавством України заходи позасудового врегулювання з будь-яких причин не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі, іпотекодержатель вправі в будь-який час припинити процедуру позасудового врегулювання та звернути стягнення на предмет іпотеки в цілому чи окреме майно, що входить до його складу, на підставі виконавчого напису нотаріуса чи за рішенням суду (за вибором іпотекодержателя).

Сторони у п.6.3. Договору іпотеки погодили, що реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, здійснюється в порядку, передбаченому законодавством України.

Статтями 38 та 41 Закону України «Про іпотеку» передбачена можливість реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зі змісту ст.ст. 7, 11 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, але в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Як зазначено в постанові Вищого господарського суду України у постанові від 28.08.2014 по справі № 15/5009/180/11 вирішуючи питання визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки, суди мають виходити з того, що його ціна встановлюється в самому договорі. Якщо при розгляді справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то в суду немає підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, вона зобов'язана довести іншій його розмір, зокрема, подати клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи (Лист Верховного Суду України «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин» (2009-2010 роки) від 07.10.10 р.)..

Стосовно поданого відповідачем клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи судом зазначено, що відповідно до ст.1 Закону України „Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

При цьому суд наголошує, що у відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, умовами п. 2.3 Договору іпотеки сторони погодили, що при зверненні стягнення та реалізації предмету іпотеки іпотекодержатель не буде зв'язаний або будь - яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету іпотеки.

Тобто, нормами чинного законодавства та умовами Договору іпотеки іпотекодержателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й шляхом проведення публічних торгів з визначенням вартості (оцінки) майна боржника в рамках виконавчого провадження державним виконавцем або суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання в установленому законодавством порядку. Зокрема, згідно ст. 58 Закону України від 21.04.1999 р. "Про оцінку майна, майнових прав та професій оціночну діяльність в Україні» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність Україні".

Таким чином, початкова ціна продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах може визначатись державним виконавцем на підставі проведеної оцінки, відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність під час проведення виконавчих дій в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання про призначення експертизи.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем та третьою особою не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Окрім цього, відповідачем та третьою особою не подано суду контррозрахунку наявної заборгованості позичальника за Кредитним договором.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Кредитного договору № 173-КД від 11.04.13 р. та Іпотечного договору № 2017Іп (без видачі заставної) від 30.04.14 р. або їх окремих положень суду не надано.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів задоволення позичальником та/або іпотекодавцем вимог позивача, як Кредитора та іпотекодержателя щодо погашення заборгованості та санкцій за Кредитним договором та щодо передання предмету іпотеки у рахунок погашення вищевстановленої судом заборгованості позичальника по Кредитному договору в добровільному порядку, приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи приписи статей 33, 35 та 39 Закону України "Про іпотеку", виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, на підставі норм Закону України "Про іпотеку" суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. В рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" (вул. Архітектора Ніколаєва, 7, м. Київ, 02225, код 33939991) перед Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, код 14282829) за Кредитним договором № 1173-КД від 11.04.2013 у розмірі простроченої заборгованості, що розрахована станом на 04.11.2014 (включно), за основною сумою кредиту 7 199 375,00 дол. США та 6 129 637,20 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором (без видачі заставної) № 2017/Іn від 30 квітня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., а саме: нежитлове приміщення, група приміщень № 641 (літ. А), загальною площею 131,3 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Туманяна Ованеса, буд. 15-А, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "СПАРТТЕХНОТРЕЙД" (73021, м. Херсон, вул. Патона, буд. 4, код 36008788).

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАРТТЕХНОТРЕЙД" (вул. Патона, 4, м. Херсон, 73021, код 36008788) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп..

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 12 липня 2015 р.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя А.М.Селівон