ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 р. Справа № 909/580/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., при секретарі судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Івано-Франківської міської ради,

вул. Грушевського,21, м. Івано-Франківськ,76004

до відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_1,76000

про звільнення та повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача: Челах А.В. - представник, (довіреність №2197/01-20/66-в від 06.01.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_4 - представник, (довіреність №0806/01 від 08.06.2015 р.).

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківська міська рада подала позов до Приватного підприємця ОСОБА_2 про звільнення шляхом демонтажу залізних воріт в арковому проїзді до будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську і огорожі земельної ділянки та повернення Івано-Франківській міській раді земельної ділянки, загальною площею 0,0137 га. по АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську.

Ухвалою суд від 28.05.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляд справи на 09.06.2015 року. Ухвалою суд від 09.06.2015 року відкладено розгляд справи на 18.06.2015 року. Ухвалою суду від 18.06.2015 року відкладено розгляд справи на 07.07.2015 року. В судових засіданнях 07.07.2015 року та 16.07.2015 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 16.07.2015 року та 27.07.2015 року, про що представники сторін були повідомлені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити, представник відповідача проти позову заперечив, згідно підстав викладених у відзивах вих. №0107/01 від 01.07.2015 року (вх. №10067/15 від 01.07.2015) та вих.№2307-01 від 23.07.2015 року (вх. №11397/15 від 24.07.2015 року) на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

Позивач вказує на те, що земельна ділянка, загальною площею 0,0137 га по АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську відповідно до договору оренди землі укладеного між Івано-Франківською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_2 22.10.2007 року, передана орендарю терміном на три роки для будівництва майстерні сервісного обслуговування "Електронсервіс". За словами позивача, на сьогоднішній день вказаний договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням терміну на який він укладався.

Позивач стверджує, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 12.11.2014 року №1 встановлено, що договір оренди на земельну ділянку площею 0, 0137 га на АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську закінчився 20.12.2010 року. В орендовану площу увійшов арковий проїзд шириною 3, 50 м та довжиною 17,77 м до будинку АДРЕСА_3. Арковий проїзд як зі сторони АДРЕСА_5 до вказаної прибудинкової території закритий залізними воротами, чим унеможливлено проїзд (прохід) до будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську.

За словами позивача, листом № 782/01-17/08- в від 18.11.2014 року управління земельних відносин зверталось до ПП ОСОБА_2 в добровільному порядку поновити договірні відносини щодо оренди вказаної земельної ділянки. Проте, в супереч вказаним зобов'язанням відповідач, за твердженнями позивача, до цього часу не повернув Івано-Франківській міській раді земельну ділянку загальною площею 0,0137 га по АДРЕСА_4 поруч будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську чим, на думку позивача, здійснює самовільне використання вказаної ділянки.

Таким чином, позивач просить суд прийняти рішення, яким зобов'язати відповідача звільнити шляхом демонтажу залізних воріт в арковому проїзді до будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську і огорожі земельну ділянку та повернути Івано-Франківській міській раді земельну ділянку, загальною площею 0,0137 га по АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську.

Відповідач позовні вимоги не визнає. У своєму відзиві на позовну заяву вих.№0107/01 від 01.07.2015 року (вх. №100067/15 від 01.07.2015 року) вказує на те, що земельна ділянка, яка на час будівництва передавалася в оренду на даний час забудована об'єктом нерухомості та інженерними мережами і не може бути повернута позивачу. За переконаннями відповідача наявність на земельній ділянці побудованого на законних підставах об'єкту нерухомості, який введено в експлуатацію та на який видано свідоцтво про право власності, виключає її самовільне використання. За словами відповідача, приватний підприємець ОСОБА_2 звертався до позивача із заявою щодо продовження оренди земельної ділянки, але Івано-Франківська міська рада безпідставно не продовжила договір оренди. Згідно вказаного відзиві відповідач просить суд в позові відмовити. У відзиві вих. № 2307-01 від 23 липня 2015 року (вх. №11397/15 від 24.07.2015) відповідач вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач пояснює це тим, що договір оренди припинив дію 20.12.2010 року, а позовну заяву подано 26.05.2015 року. Крім того, відповідач вказує нате, що провадження підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки, як вважає відповідач, спір виник між сторонами і не пов'язаний з підприємницькою діяльністю відповідача.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, керуючись вимогами діючого законодавства - суд в спірному випадку дійшов таких висновків.

Відповідно до Договору оренди від 22 жовтня 2007р., укладеного між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_2 - підприємцю ОСОБА_2 передано в орендне користування земельну ділянку за адресою: м. Івано-Франківськ, АДРЕСА_3 для будівництва майстерні сервісного обслуговування "Електронсервіс". Вказаний договір укладено терміном на 3 роки/ п.6 договору/.

20 грудня 2007 р. договір зареєстровано у Івано-Франківському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі, а відтак відповідач по справі набув законне право на використання відповідної земельної ділянки на протязі трьох років.

Проте, судом встановлено і відповідачем не заперечується факт використання земельної ділянки і в даний час. При цьому суду не надано жодних доказів щодо наявності правових підстав у відповідача для використання ним спірної земельної ділянки, а за таких обставин володіння земельною ділянкою є незаконним. Даний висновок випливає із ст.397 Цивільного кодексу, пункт 3 якої передбачає, що фактичне володіння майном визнається правомірним в тому випадку, коли інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В даному випадку спірне фактичне користування земельною ділянкою суперечить земельному законодавству.

Стаття 399 Цивільного кодексу передбачає, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна. За змістом статті 387 ЦК України - вимога власника про повернення /витребування/ його майна від володільця не ставиться в залежність від термінів користування майном.

Позивач, заявляючи позов про повернення земельної ділянки, посилається на договір оренди від 22 жовтня 2007р., пункт 17 якого передбачає обов'язок орендаря повернути земельну ділянку після припинення дії договору. Аналогічне правило міститься в ч.1 ст.34

Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи та вимоги законодавства - суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо повернення відповідачем Івано-Франківській міській раді, як власнику, спірної земельної ділянки.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що земельна ділянка надавалась під будівництво об'єкту, яке повинно бути вчинене відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Проте, суду не надано належного проекту встановлення залізних воріт в арковому проїзді до будинку АДРЕСА_3 та встановленої огорожі земельної ділянки, а відтак в наявності підстави для визнання таких дій неправомірними та задоволення вимог позивача і в частині щодо демонтажу залізних воріт та встановленої огорожі земельної ділянки.

Відповідач по справі у відзиві за вих.2307-01 від 23 липня 2015р. крім заперечень по суті справи вказав і на пропуск позивачем строку позовної давності та просить суд застосувати такий строк при вирішенні спору.

Позивач по справі подав суду клопотання про поновлення строків позовної давності.

При зверненні до суду з вказаними клопотаннями сторони виходять із того, що договір оренди припинив свою дію 20.12.2010р. і з цього часу розпочинається перебіг строку позовної давності.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Проте, припинення терміну дії договору, свідчить тільки про припинення прав та обов'язків по договору щодо предмету договору та виникнення обов'язку орендаря повернути об'єкт оренди орендодавцю. Причому таке повернення об'єкта оренди не передбачено одночасно із закінченням терміну дії договору. Пункт 17 договору вказує на те, що /дальше дослівно/ "Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку..." і дальше конкретні терміни, в які земельна ділянка повинна бути повернута договором не визначені. Таким чином, момент виникнення обов'язку щодо повернення земельної ділянки ототожнюється з моментом порушення такого обов'язку, що є неправильним, а відтак відповідач не довів момент, з якого право є порушеним, а отже може розпочатись відлік строку позовної давності. За цих обставин в суду немає підстав для задоволення заяви сторони про застосування строку позовної давності по спору.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що на спірній земельній ділянці ним в установленому законом порядку зведено об'єкт нерухомості, а відтак повернення земельної ділянки є неможливим та те, що відповідач звертався до позивача з пропозиціями по належному оформленню права користування землею, проте його пропозиції залишено без реагування. В цьому разі суд виходить із того, що новозбудований об'єкт нерухомості дає стороні право на отримання відповідної земельної ділянки. Проте, реалізація такого права в установлений спосіб повністю залежить від власника будівлі і не може служити обставиною звільнення сторони від раніше прийнятих на себе зобов'язань /в даному випадку зобов'язання, передбаченого п.17 договору щодо повернення земельної ділянки/.

Суд, дослідивши подані позивачем докази, визнав їх належними доказами в розумінні статей Господарського процесуального кодексу України (надалі за текстом - ГПК України). Таким чином, з огляду на викладені обставини справи та вимоги діючого законодавства - суд не знайшов підстав для відмови позивачу в позові.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ч.1 ст.261, ст.ст.397,399, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 43, 44, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Приватному підприємцю ОСОБА_2 / АДРЕСА_2, 76000, ідентифікаційний код НОМЕР_1 / звільнити шляхом демонтажу залізних воріт в арковому проїзді до будинку АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську і огорожі земельної ділянки та повернути Івано-Франківській міській раді / вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004, / земельну ділянку, загальною площею 0, 0137 га по АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську.

Стягнути з відповідача приватного підприємця ОСОБА_2 / АДРЕСА_2, 76000, ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь Івано-Франківської міської ради / вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004, ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 836014, , р/р 4841, отримувач:виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради / судовий збір в розмірі 2 436 грн. 00 коп. ( дві тисячі чотириста тридцять шість гривень).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.08.15

Суддя Фрич М. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Гавінська Л.Д. 07.08.15