ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2015 р.Справа № 916/2393/15

Позивач : Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт

Відповідач: Одеська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті

Про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1- згідно довіреності №69 від 25.12.2014р., ОСОБА_2- згідно довіреності №60 від 25.12.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності від 31.12.2014р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: ОСОБА_2- згідно довіреності №60 від 25.12.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 згідно довіреності від 31.12.2014р.

Суть спору: Позивач, Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт (далі- ДП „ІМТП ,звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про стягнення заборгованості у сумі 9 663 грн. 59 коп., пені у сумі 5 824 грн. 07 коп. , 3% річних у сумі 181 грн. 09 коп., інфляційних втрат у розмірі 4 578 грн. 76 коп.

Представники позивача позовну заяву підтримують, наполягають на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , суд встановив:

21 лютого 2011р. між ДП „ІМТП (Балансоутримувач) та Одеською регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (Орендар) був укладений Договір №2/142-О про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, згідно якого Балансоутримувач забезпечує обслуговування , експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул..Північна, 4, 5 термінал , загальною площею 1542,7 кв.м, а також утримання при будинкової території , а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим Договором. Орендар користується нежитловим приміщенням другого поверху двоповерхової будівлі АБК на контейнерно-автотранспортній площадці 5-го терміналу ДП „ІМТП , загальною площею 14,2 кв.м, згідно договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/30 від 09.02.2009р. Орендоване приміщення використовується для здійснення роботи підрозділів Орендаря.

Даний Договір набирає чинності від дня його укладання сторонами, але регулює взаємовідносини між сторонами з 09.02.2009р. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця , він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. (п.5.4 Договору).

За умовами п.2.2.3 Договору Орендар зобовязався не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, вносити плату у розмірі 806 грн. 26 коп. (з ПДВ) на рахунок Банансоутримувача за санітарне обслуговування при будинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, а також за комунальні послуги згідно з Додатком. Балансоутримувач має право в однобічному порядку змінювати місцеві тарифи на послуги за цим договором шляхом повідомлення про таку зміну Орендаря рекомендованим листом з повідомленням, під опис змісту конверта, не пізніше ніж за 30 днів до зміни тарифів, за винятком випадків зниження тарифів.

Додатковою угодою від 17.05.2011р. сторони доповнили Договір п.1.2 такого змісту: „п.1.2 .Загальна сума договору за 2011 рік складає 15 400 грн. у т.ч. ПДВ з них: -ВЕР приміщення 7 400 грн. у т.ч.ПДВ; - опалення 4 200 грн. у т.ч. ПДВ; - водопостачання та каналізація 2 300 грн. у т.ч.ПДВ; - електропостачання 1 500 грн. у т.ч. ПДВ..

Додатковою угодою від 13.09.2012р. сторони виклали п.1.2 Договору у наступній редакції : „п.1.2 .Загальна сума договору за 2012 рік складає 16 868 грн. 92 коп. у т.ч. ПДВ з них: - відшкодування витрат на утримання нежитлового приміщення та користування земельною ділянкою 2 843 грн. 44 коп. з врахуванням ПДВ; - опалення 8 654 грн. 66 коп. з врахуванням ПДВ; - вода і водопостачання 3 733 грн. 01 коп. у т.ч.ПДВ; податок на землю 197 грн. 81 коп. з врахуванням ПДВ; - ел. енергія 1 440 грн. з врахуванням ПДВ.. Крім того, сторони виклали у новій редакції п.2.2.3 Договору , а саме: „не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним сплачувати рахунки Балансоутримувача на відшкодування витрат на утримання обєкту оренди та користування земельною ділянкою. ПДВ нараховується згідно чинного законодавства України. Балансоутримувач має право в односторонньому порядку змінювати місцеві тарифи на послуги, визначені у розрахунку (додаток №1 до Договору). Також сторони продовжити строк дії Договору та зазначили , що він дії протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №5/30 від 09.02.2009р. та виключили п.5.4 Договору.

Додатковою угодою від 04.04.2013р. сторони виклали п.1.2 Договору у наступній редакції : „п.1.2 Сума договору (орієнтовний розрахунок) за 2013 рік складає 14 529 грн. 97 коп. у т.ч. ПДВ з них:3 449 грн. 58 коп. - відшкодування експлуатаційних витрат на утримання обєкту оренди ; 664 грн. 64 коп. водопостачання ; 1 147 грн. 64 коп. водовідведення; 7 976 грн. 51 коп. теплопостачання; 1 291 грн. 60 коп. споживання електроенергії , згідно з показниками лічильника №1702091..

Додатковою угодою від 23.06.2014р. сторони виклали п.1.2 Договору у наступній редакції : „п.1.2 Сума договору (орієнтовний розрахунок) за 2013 рік складає 14 529 грн. 97 коп. у т.ч. ПДВ з них:4 257 грн. 24 коп. - відшкодування експлуатаційних витрат на утримання обєкту оренди ; 715 грн. 58 коп. водопостачання ; 1 147 грн. 64 коп. водовідведення; 3 655 грн. 26 коп. теплопостачання; 1 384 грн. 84 коп. споживання електроенергії , згідно з показниками лічильника №1702091.. Крім того, сторони доповнили Договір п.1.3 такого змісту: 1.3 .Сума договору є динамічною і може змінюватися згідно з рахунками постачальників послуг з водопостачання , водовідведення, теплопостачання та електроенергії.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору він виставив Орендарю для оплати за період вересень 2014р. квітень 2015р. рахунки на загальну суму 9 663 грн. 59 коп. , але зазначені рахунки оплачено не було, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість на суму 9 663 грн. 59 коп.

Згідно п.3.1.2 Договору Балансоутримувач має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість за платежами , що наведені у п.2.2.3. Договору. За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 9 663 грн. 59 коп.

Відповідно до п.4.2 Договору за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Орендар сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Позивач зазначив, що такий розмір пені відповідає ст..1 Закону України „Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій. На підставі зазначеної норми законодавства та пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 5 824 грн. 07 коп. за період прострочення з 13.10.2015р. по 13.04.2015р.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеної норми права позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 4 578 грн. 76 коп. за період з 13.10.2014р. по 28.05.2015р. та 3% річних у розмірі 181 грн. 09 коп. за період з 13.10.2014р. по 28.05.2015р.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що за приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до п.11 Положення про Одеську регіональну службу державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті фінансування та матеріально-технічне забезпечення регіональної служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Фінансування отримується з загального фонду державного бюджету та обслуговування здійснюється в Головному управлінні державної казначейської служби України в Одеській області, власні надходження установи є доходами спеціального фонду державного бюджету, здійснення видатків з якого проводиться установою відповідно до кошторису доходів та видатків.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до п.46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. за №228, розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов'язання щодо видатків бюджету або надання кредитів з бюджету відповідно до кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету, плану надання кредитів із загального фонду бюджету та плану спеціального фонду виходячи з потреби у забезпеченні здійснення пріоритетних заходів та з урахуванням платежів, необхідних для погашення зобов'язань минулих періодів, узятих на облік органами Казначейства, якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів , що складають бюджетну систему України , становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. За таких обставин, відповідач вважає, що рахунок від 31.12.2014р. на суму 862 грн. 67 коп. за грудень 2014р. , що був виставлений позивачем 31.12.2012р. та отриманий відповідачем лише у січні 2015р. , обґрунтовано не було взято на облік в територіальному відділенні Державної казначейської служби , що унеможливило включення зазначеної заборгованості за минулий рік , та , відповідно, унеможливило сплату зазначеної суми в 2015 році.

Відповідач також зазначив, що оплата послуг за Договором протягом 2015 року може здійснюватись відповідачем лише за умови підписання сторонами додаткової угоди до зазначеного Договору щодо визначення повної вартості зазначених послуг в розрахунку на 2015 рік, адже, згідно ч.5 п.43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ розпорядники повинні затвердити у кошторисах обсяг коштів для проведення розрахунків за електричну і теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ та послуги зв'язку, які споживаються бюджетними установами, у повному обсязі в розрахунку на рік з урахуванням коштів загального та спеціального фондів відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України. До кошторисів додаються детальні розрахунки за КЕКВК 1160 "Оплата комунальних послуг та енергоносіїв" на підставі затверджених в установленому порядку лімітів. А згідно п.2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012р. , розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства.

Станом на дату розгляду справи такої додаткової угоди до Договору сторонами укладено не було.

Стосовно заявлених позивачем санкцій у вигляд пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач зазначає, що відповідно до ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. У даному випадку, на думку відповідача, його вина в несплаті за виставленими позивачем рахунками відсутня, а отже відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді пені, нарахування інфляційних та 3% річних.

Відповідач також зазначає, що він не є субєктом підприємницької діяльності , у звязку з чим на нього не розповсюджується дія Закону України „Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій і розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ , що діяла у період, за який стягується пеня.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2011р. між ДП „ІМТП (Балансоутримувач) та Одеською регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (Орендар) був укладений Договір №2/142-О про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, згідно якого Балансоутримувач забезпечує обслуговування , експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул..Північна, 4, 5 термінал , загальною площею 1542,7 кв.м, а також утримання при будинкової території , а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим Договором. Орендар користується нежитловим приміщенням другого поверху двоповерхової будівлі АБК на контейнерно-автотранспортній площадці 5-го терміналу ДП „ІМТП , загальною площею 14,2 кв.м, згідно договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/30 від 09.02.2009р. Орендоване приміщення використовується для здійснення роботи підрозділів Орендаря.

Строк дії Договору - протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №5/30 від 09.02.2009р. (Додаткова угода від 13.09.2012р.), який на даний час є чинним до 09.02.2016р. включно. При цьому, Договір не містить умови щодо обовязковості продовження строку дії Договору кожен рік шляхом оформлення додаткової угоди.

Додатковими угодами до Договору сторони неодноразово змінювали редакцію п.1.2 Договору. Згідно додаткової угоди від 23.06.2014р. сторони виклали п.1.2 Договору у наступній редакції : „п.1.2 Сума договору (орієнтовний розрахунок) за 2013 рік складає 14 529 грн. 97 коп. у т.ч. ПДВ з них:4 257 грн. 24 коп. - відшкодування експлуатаційних витрат на утримання обєкту оренди ; 715 грн. 58 коп. водопостачання ; 1 147 грн. 64 коп. водовідведення; 3 655 грн. 26 коп. теплопостачання; 1 384 грн. 84 коп. споживання електроенергії , згідно з показниками лічильника №1702091.. Крім того, сторони доповнили Договір п.1.3 такого змісту: 1.3.Сума договору є динамічною і може змінюватися згідно з рахунками постачальників послуг з водопостачання , водовідведення, теплопостачання та електроенергії.

Отже, у звязку із відсутністю інших додаткових угод до Договору, станом на дату розгляду справи зазначена редакція п.1.2 Договору є чинною і на спірний період.

За матеріалами справи, позивач зазначає на виконання умов Договору виставив Орендарю для оплати за період вересень 2014р. квітень 2015р. рахунки на загальну суму 9 663 грн. 59 коп. , але зазначені рахунки оплачено не було, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість на суму 9 663 грн. 59 коп.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, на думку суду, вимога позивача щодо стягнення заборгованості у сумі 9 663 грн. 59 коп. є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у звязку з чим підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п.4.2 Договору за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги Орендар сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Отже, сторони за договором домовилися саме про такий розмір пені, що не суперечить нормам чинного законодавства, адже, як вже зазначалося вище , за приписами ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності та справедливості. Посилання відповідача на те, що він є державною установою не є підставою вважати, що розмір пені, передбачений умовами Договору, який ця державна установа підписала і не наполягала на внесенні змін у даний пункт Договору, є недоречними, адже, відповідно до ч.1 ст..629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За таких обставин, на думку суду, позивач, який до речі теж є державним підприємством , правомірно нарахував відповідачу пеню у розмірі 5 824 грн. 07 коп. за період прострочення з 13.10.2015р. по 13.04.2015р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначену норму законодавства, перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок , суд вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних у сумі 181 грн. 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 578 грн. 76 коп., які також підлягають стягненню.

Слід також зауважити, що умовами Договору №2/142-О про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 21.02.2011р. не передбачено будь-яких особливих умов для оплати відповідачем виставлених йому рахунків, з урахуванням того, що Орендар є бюджетною установою і у своїй діяльності має керуватися Бюджетним кодексом України, Порядком складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ , затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002р. , Порядком реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012р. У випадку необхідності внесення таких змін відповідач не позбавлений права звернутися до позивача з відповідною пропозицією.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського суду.

Відповідач належних та допустимих доказів повного та своєчасного виконання умов Договору №2/142-О про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 21.02.2011р. до суду не надав.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позовна заява Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у звязку з чим підлягає задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт задовольнити повністю .

2.Стягнути з Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (м.Одеса, вул..Маршала Говорова, 7, ) на користь Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт (Одеська обл.., м.Іллічівськ, вул..Праці, 6, ) заборгованість у сумі 9 663 грн. 59 коп., пеню у сумі 5 824 грн. 07 коп. , 3% річних у сумі 181 грн. 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 578 грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 серпня 2015р.

Суддя Н.В. Рога