Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 04 серпня 2015 року у справі №927/887/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/887/15

за позовом: Заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави

в особі позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, просп. Миру, 43, м. Чернігів, 14000

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1/1, м. Чернігів, 14013

про стягнення 46297грн.30коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 головний спеціаліст відділу контролю, аудиту, юридичної роботи та персоналу, довіреність №12 від 26.02.2015,

від відповідача: не зявився,

прокурор: не зявився.

В судовому засіданні, яке відбулось 04.08.2015, на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Заступником прокурора міста Чернігова подано позов в інтересах держави в особі позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 34022грн.22коп. боргу по орендній платі за оренду нерухомого майна, який виник за період з березня по травень 2015 року, а також 12275грн.08коп. пені, нарахованої за період з 15.11.2014 по 10.06.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань по сплаті до державного бюджету орендної плати за користування нежитловими приміщеннями, переданими відповідачу на підставі договору оренди №170-13 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 03.12.2013.

В ході розгляду справи позивачем підтримано позов прокурора в повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. В силу ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулось 04 серпня 2015 року, прийняв участь представник позивача.

Прокурор в засідання господарського суду не зявився.

Як вбачається з протоколу судового засідання, яке відбулось 21.07.2015, та за результатами якого відкладено розгляд справи на 04.08.2015 о 10год.30хв., в ньому приймав участь прокурор прокуратури м. Чернігова ОСОБА_3 Про обізнаність прокурора про дату, час та місце проведення наступного судового засідання свідчить також наявна в матеріалах справи його розписка.

Як зазначено в абз.2 підп.3.9.1. підп.3.9. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що прокурор був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки прокурора суд не повідомлено. Будь-яких клопотань на час проведення судового засідання від прокурора не надходило.

Оскільки явка прокурора не визнавалась господарським судом обовязковою, тому відповідно до ст.22, 29 Господарського процесуального кодексу України участь в господарських засіданнях є правом прокурора, яке він реалізовує на власний розсуд та яким прокурор не скористався. Враховуючи, що неявка прокурора в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, тому з метою уникнення затягування вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Відповідач особисто або через представника участі в засіданні господарського суду не прийняв.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду від 21.07.2015 про відкладення розгляду справи на 04.08.2015 о 10год.30хв., яка направлялась на зазначену у позовній заяві адресу відповідача, котра співпадає з місцем проживання відповідача, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 07.07.2015, а саме: АДРЕСА_1/1, м. Чернігів, повернута до суду неврученою адресату з відміткою оператора поштового звязку про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

За змістом ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Як зазначено у абз.3 п.п.3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто з посиланням на закінчення терміну зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки адреса відповідача, що вказана у позовній заяві та на яку надсилалася копія ухвали суду, співпадає з адресою його місця проживання, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому суд приходить до висновку, що ним вжиті передбачені господарським процесом заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання по розгляду даної справи. Враховуючи, що неявка відповідача, його представника не є перешкодою для розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності за наявними у справі матеріалами.

У звязку із задоволенням клопотань про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 у справі №927/1823/14 за позовом заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по стягнення 47781грн.32коп., встановлено факт укладення 03.12.2013 між Регіональним відділенням ФДМУ по Чернігівській області (орендодавець за договором) та ФОП ОСОБА_1 (орендар за договором) договору оренди №170-13 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, строком дії 2 роки 364 дні, з 03 грудня 2013 року до 01 грудня 2016 року, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування без права передачі в суборенду та переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно нежитлові приміщення будівлі плавального басейну з допоміжними приміщеннями площею 488,30кв.м., в т.ч. приміщення першого поверху площею 423,10кв.м. та підвальне приміщення площею 65,2кв.м. (майно), розміщене за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 18, що перебуває на балансі 8-го навчального центру Державної спеціальної служби транспорту (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.07.2013 і становить за незалежною оцінкою 877684,72грн.

Вищевказаним рішенням також встановлено факт передачі 03 грудня 2013 року РВ ФДМУ по Чернігівській області в строкове платне користування ФОП ОСОБА_1 обєкту оренди на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно із ч.1 ст.93 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

В ході розгляду справи доказів оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 у справі №927/1823/14 учасниками судового процесу не надано.

Як вбачається із бази даних «Діловодство спеціалізованого суду» станом на день винесення даного рішення апеляційних скарг на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 у справі №927/1823/14 не зареєстровано.

Крім того, до матеріалів справи надано заяву №11-03-00352 від 02.02.2015 РВ ФДМУ по Чернігівської області про предявлення до Центрального відділу держаної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції наказу від 27.01.2015, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 у справі №927/1823/14, а також листи №947/16 від 17.04.2015, №341/16 від 02.06.2015 Центрального відділу держаної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції щодо виконавчих дій, які проводяться в межах виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Чернігівської області №927/1823/14 від 27.01.2015.

За повідомленням позивача (пояснення по справі №10-03-02636 від 31.07.2015) наказ №927/1823/14 від 27.01.2015 не виконаний.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015, повний текст якого підписано 16.01.2015, у справі №927/1823/14 набрало законної сили 27 січня 2015 року.

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники судового процесу звільняються від обовязку доказування. Зокрема, відповідно до частини 3 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі №927/1823/14 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду у справі №927/1823/14 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знов в межах даної справи.

Таким чином, факт укладення між сторонами договору №170-13 від 03.12.2013 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, факт передачі орендодавцем та прийняття орендарем обєкта оренди, не підлягають доведенню в межах даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2015 року між сторонами підписано угоду про розірвання договору оренди №170-13 від 03.12.2013, відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати договір з 01.06.2015.

В п.2 угоди від 29.05.2015 сторони домовились, що в термін, визначений п.10.9. договору, орендар за погодженням з орендодавцем повертає орендоване майно балансоутримувачу у відповідності до п.5.10 та 10.10. договору. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передачі.

Як зазначено в п.3 угоди від 29.05.2015 відповідно до п.3.11. договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Розірвання договору не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість з орендної плати в повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до п.5 угоди від 29.05.2015 угода про розірвання договору вступає в силу з дати її підписання сторонами.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника угоди від 29.05.2015, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цієї угоди свідчить про набрання нею чинності.

Доказів розірвання або визнання недійсною вказаної угоди в судовому порядку на час розгляду даної справи учасниками судового процесу не надано.

Згідно із п.10.6. договору оренди чинність цього договору припиняється, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п.5.10 договору оренди орендар зобовязався у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

В силу п.10.9. договору оренди у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Згідно із п.10.10. договору оренди майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передачі. Обовязок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

В матеріалах справи наявний акт від 31.05.2015 прийому-передачі з оренди нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 18, відповідно до якого відповідач за погодженням з позивачем передав, а 8-й навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту (балансоутримувач) прийняв нерухоме майно нежитлові приміщення площею 488,30кв.м. будівлі плавального басейну з допоміжними приміщеннями та підвальним приміщенням площею 65,2кв.м., розміщене за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 18, що перебуває на балансі 8-го навчальний центу Державної спеціальної служби транспорту.

Як зазначено у вищевказаному акті приміщення знаходяться в задовільному стані, не гіршому, ніж при передачі в оренду.

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.654 Цивільного кодексу України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В силу ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Отже суд доходить висновку, що договір оренди №170-13 від 03.12.2013 є розірваним та зобовязання, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, є припиненими з 01 червня 2015 року, як встановлено в п.1 угоди від 29.05.2015.

За повідомленням прокурора та позивача за час дії договору оренди відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором зобовязання в частині сплати орендної плати, внаслідок чого за ним на момент розірвання договору обліковувалась заборгованість по орендній платі перед державним бюджетом у сумі 34022грн.22коп., яка виникла в період з березня по травень 2015 року, яку вони просять стягнути в судовому порядку.

Стягнення боргу по орендній платі за вказаний період прокурор обґрунтовує тим, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 у справі №927/1823/14 за позовом заступника прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по стягнення 47781грн.32коп., стягнуто на користь позивача з подальшим перерахуванням до державного бюджету 40936грн.86коп. боргу по орендній платі, який виник в період з червня по жовтень 2014 року.

За повідомленням позивача відповідач орендну плату за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, та частково за березень 2015 року сплатив, хоча і з порушенням строків, встановлених договором оренди, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками Держказначейства по Чернігівській області (а.с.56-60).

Таким чином в межах даного позову прокурор та позивач просять стягнути з відповідача 34022грн.22коп. боргу по орендній платі, який виник в період з березня по травень 2015 року.

За своєю правовою природою договір №170-13 від 03.12.2013 є договором оренди (найму), а тому відносини, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, підпадають під регулювання норм параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України та глави 58 Цивільного кодексу України.

Крім того, враховуючи, що передане в оренду за договором №170-13 від 03.12.2013 нерухоме майно є обєктом державної власності, до спірних відносин також підлягають застосуванню норми спеціального щодо даного виду правовідносин Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ч.3 ст.285 Господарського кодексу України внесення орендної плати своєчасно та в повному обсязі віднесено до основних обовязків орендаря.

Згідно із ч. 1 ст. 19 вищевказаного Закону орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

За приписами частин 1 і 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу ч. 1, 3, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В розділі 3 договору оренди сторони узгодили умови щодо розміру, строків та порядку сплати орендної плати та встановили, що орендна плата визначається за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2013 року 14300,00грн. (п.3.1.) Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п.3.2.). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п.3.3.). Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п.3.6.). У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обовязку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу (п.3.11).

Виходячи із вищевказаних умов договору та враховуючи наявні у справі докази сплати відповідачем орендних платежів у період з листопада 2014 року по березень 2015 року суд приходить до висновку, що відповідачем на момент повернення орендованого майна з оренди не оплачено частину орендних платежів, які підлягали зарахуванню до державного бюджету, в сумі 34022грн.22коп.

Доказів оплати вказаних орендних платежів відповідачем суду не надано, а відтак сума заборгованості відповідача по орендним платежам до державного бюджету становить саме 34022грн.22коп.

В п.5.3. договору оренди орендар взяв на себе зобовязання своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами господарського процесуального законодавства кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ході розгляду справи в суді відповідач доказів сплати орендної плати, нарахованої за спірний період, суду не надав, клопотання про витребування доказів в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України не заявив.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення прокурора до суду з даним позовом строк виконання зобовязання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині сплати орендної плати за користування обєктом оренди.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання зі сплати орендної плати, на момент прийняття рішення доказів сплати орендної плати, нарахованої за спірний період, відповідач суду не надав, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню 34022грн.22коп. боргу по орендній платі.

Відповідно до п.3.7. договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

З посиланням на вказану умову договору прокурор та позивач просять стягнути з відповідача 12275грн.08коп. пені, нарахованої за період з 15.11.2014 по 10.06.2015.

Як вбачається із розрахунку пені, вона нарахована на суму боргу по орендній платі, яка стягнута за рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.01.2015 у справі №927/1823/14 і до цього часу залишається не погашеною; за прострочення сплати орендної плати в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, а також за несплату орендної плати в період з березня по травень 2015 року.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобовязань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у нарахуванні неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснивши перевірку правильності обчислення пені, судом встановлено, що розрахунок відповідає фактичним обставинам справи, здійснений з урахуванням умов договору та облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який нараховано пеню, і є арифметично вірним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по сплаті орендної плати, а тому суд приходить до висновку, що вимога в частині стягнення з відповідача 12275грн.08коп. пені є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити в повному обсязі.

За змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» прокурор звільнений від сплати судового збору, відповідачем в ході розгляду справи доказів належності до субєктів, які звільняються від сплати судового збору, суду не надано, з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір, який підлягав сплаті за подання до господарського суду даного позову у сумі 1827грн., має бути стягнутий з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ст.193, 283, 285, 286 Господарського кодексу України, ст.530, 549, 610, 611, 612, 651, 653, 654, 759, 762 Цивільного кодексу України, Законом України «Про судовий збір», ст.22, 29, 32, 33, 35, 49, 64, 75, 82-85, 93 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2/1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, м. Чернігів, пр-кт. Миру, 43 (ідентифікаційний код 14243893) з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України (отримувач УК у м. Чернігові/м. ЧЕРНІГІВ/220080300, , банк отримувача ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, р/р 0002) 34022грн.22коп. боргу по орендній платі та 12275грн.08коп. пені.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2/1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, отримувач: УК у м.Чернігові/м.Чернігів/22030001, , код бюджетної класифікації доходів 22030001, призначення платежу: «судовий збір, код 03500068 (код ГСЧО) пункт 2») 1827грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 06 серпня 2015 року.

Суддя Т.Г.Оленич