ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р.Справа № 922/3921/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Корпорації "ТСМ Груп", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція", м. Харків
про стягнення 1 066 237,71 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Любич В.О., довіреність б/н від 18.04.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Корпорація "ТСМ Груп" (позивач) звернулася до господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція" (відповідача) про стягнення 871 244,77 грн. основного боргу, 63 636,68 грн. пені, 109 515,47 грн. інфляційних втрат та 21 840,79 грн. 3% річних за договором підряду №03-01/11/г від 03.01.2011 р. Позивач також просить суд покласти на відповідача судовий збір.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. У минулому судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. Подав до суду письмові пояснення (заперечення) (вх.№1047 від30.07.2015 р., вх.№03.08.2015 р. від 03.08.2015 р.), в яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, позивач подав до суду клопотання (вх. №1047 від 30.07.2015 р. та вх.№30773 від 03.08.2015 р.) про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (т. 3 а.с. 132-135, 196-200), наполягаючи на тому, що після прийняття відповідачем підрядних робіт за договором підряду №03-01/11/г від 03.01.2011 р. на загальну суму 24 565 244,47 грн. відповідачем було виявлено суттєві недоліки у виконаних позивачем підрядних роботах, у зв'язку з чим 01.07.2013 р. відповідач надіслав на адресу позивача відповідний лист-повідомлення про виявлені недоліки із проханням направити свого представника для їх фіксації у відповідному акті. Однак листом від 12.07.2013 р. позивач відмовився усувати виявлені недоліки, у зв'язку із закінченням погодженого сторонами у договорі підряду гарантійного строку якості робіт.

Відповідач вважає, що гарантійний строк експлуатації за договором підряду №03-01/11/г від 03.01.2011 р. не сплинув і вважає, що під час укладення даного договору сторонами не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки встановлення обмеженого гарантійного строку якості виконаних робіт, здійснене з порушенням положень ст. 884 ЦК України та п. 103 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 р. N 668, що наразі спричиняє порушення законних прав відповідача як замовника за договором.

На виконання п. 5.2. договору підряду відповідачем за участю сторонньої організації - ТОВ "Білд Інвестмент" було складено дефектний акт. Висновком комісії було встановлено наявність вини позивача у виявлених недоліках, а також визначено строк на їх усунення - 10-ть днів з дня складання цього акту. Даний акт, разом із вимогою виконати визначені законом та договором гарантійні зобов'язання щодо забезпечення належної якості та нормального функціонування робіт, виконаних за договором, неодноразово направлявся на адресу позивача. Але, вимоги відповідача були проігноровані позивачем.

У зв'язку з необхідністю усунення наявних недоліків, відповідачем було залучено до виконання робіт з їх усунення іншого субпідрядника - ТОВ "Білд Інвестмент", з яким було укладено відповідний договір та погоджено договірну ціну - вартість робіт з усунення недоліків - 461 825,28 грн.

06.07.2015 р. відповідач, користуючись правом, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 858 ЦК України, надіслав позивачеві вимогу про пропорційне зменшення ціни робіт за договором у розмірі 461 825,28 грн.

Вартість робіт з усунення недоліків, на яку за вимогою ТОВ "Стальконструкція" пропорційно зменшено ціну договору, не сплачувалась позивачеві, а правомірно утримується в якості гарантійного фонду. Таким чином, на думку відповідача, позивач не має правових підстав для її стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що сума коштів в розмірі 461 825,28 грн. взагалі не може бути стягнута з відповідача, оскільки відповідачем в порядку ч. 1 ст. 852, п. 2 ч. 1 ст. 858 ЦК України було зменшено ціну робіт за договором на цю суму, у зв'язку з наявністю недоліків у виконаних позивачем роботах.

Відповідач також вважає, що грошові зобов'язання перед позивачем з виплати останньому частини коштів другої половини гарантійного фонду в розмірі 409 419,49 грн. є передчасними, оскільки відповідач не отримав від позивача рахунку-фактури, що підтверджується витягом з журналу реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ "Стальконструкція" за період серпень-грудень 2013 р. та копією відповіді Харківської дирекції Поштамт-Центру поштового зв'язку №1.

Водночас представник відповідача не заперечує проти клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача.

Розглянувши клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, суд вважає за можливе задовольнити його як таке, що не суперечить інтересам сторін та вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 05.11.2014 р. було задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №922/3921/14 до вирішення пов'язаної з нею справи №910/21449/14.

Ухвалою суду від 07.11.2014 р. було задоволено клопотання позивача про повернення з Державного бюджету України зайво сплаченого судового збору в розмірі 481,19 грн. згідно платіжного доручення № 650 від 03.06.2014 р. При цьому оригінал платіжного доручення № 650 від 03.06.2014 р. було вилучено із матеріалів справи та надіслано позивачеві разом з ухвалою суду від 07.11.2015 р., а його копію долучено до матеріалів справи (т. 1 а.с. 14).

Ухвалою суду від 07.07.2015 р. провадження у справі було поновлено.

Ухвалою суду від 14.07.2015 р. було задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду спору поза межами 2-х місячного строку.

У судовому засіданні було оголошено перерву 09.10.2014 р. до 16.10.2014 р., 16.10.2014 р. до 05.11.2014 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

03.01.2011 року між позивачем (підрядником) та відповідачем (замовником) укладено договір підряду №03-01/11/Г (далі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався своїми силами і засобами, або за допомогою третіх осіб, на замовлення відповідача виконати будівельно-монтажні роботи систем протипожежної безпеки на будівництві торгівельно-офісного центру з адміністративними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, кут пр. Правди, а відповідач зобов'язується прийняти виконані роботи і оплатити їх вартість відповідно до умов договору.

За умовами п.2.1. договору ціна робіт за договором визначена на підставі Кошторису і становить 12 832 878,00 грн. враховуючи ПДВ 20% - 2 138 813,00 грн.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 4 про зміну умов договору у листопаді 2011 року сторони збільшили ціну договору до 24 565 246,22 грн. ( т. 1 а.с. 56).

Відповідно до п. 2.7. договору оплата за договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок підрядника, вказаний в п.10 договору.

Крім того, сторони у договорі передбачили створення гарантійного фонду.

Так, відповідно до п. 2.3 договору гарантійний фонд встановлюється у розмірі 5% від ціни договору та формується шляхом щомісячного утримання замовником (залишення у замовника) 5% вартості фактично виконаних робіт з урахуванням ПДВ.

Згідно з п.2.4. договору замовник перераховує підряднику 50% суми гарантійного фонду після підписання актів приймання-передачі виконаних робіт та отримання замовником відповідного рахунку-фактури від підрядника.

Згідно з п.2.5. договору замовник після здійснення оплати утримує у себе 50% гарантійного фонду на умовах ст. 5 цього договору.

Відповідно до п. 2.6 договору перерахування замовником на рахунок підрядника решти коштів гарантійного фонду в розмірі 50% здійснюється:

а) протягом 30 календарних днів з моменту закінчення гарантійного строку експлуатації, вказаного у статті 5 договору, та отримання замовником від підрядника відповідного рахунку-фактури, або

б) протягом 30 календарних днів після надання підрядником замовнику банківської гарантії на суму решти коштів гарантійного фонду від банку, акцептованого замовником, з текстом та у формі, погодженій із замовником.

Розділ 5 договору підряду визначає гарантійні зобов'язання.

Так, у п. 5.1 договору підрядник гарантує якість виконаних робіт протягом 12 місяців з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Тобто, визначений сторонами 12-місячний строк є гарантійним строком експлуатації, закінчення якого є однією із підстав виникнення у відповідача обов'язку здійснити перерахування решти коштів гарантійного фонду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання договору підряду виконав будівельні роботи на загальну суму 24 565 244,47 грн., з яких гарантійний фонд - 1 228 262,23 грн. та передав їх відповідачеві, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання виконаних будівельний робіт (форми КБ-2в) за квітень-грудень 2013 р. та довідками про вартість виконаних підрядних робіт (форми №КБ-3), підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими їх печатками.

Прийняття виконаних робіт згідно вищевказаних актів приймання виконаних підрядних робіт відбулося 30.12.2011 р.

Судом встановлено, що відповідачем оплачено підрядні роботи на загальну суму 23 693 999,70 грн.

Позивач стверджує, що на виконання п. 2.6. договору надіслав на адресу відповідача рахунок-фактуру №88 від 30.08.2013 р. на оплату решти гарантійного фонду згідно договору підряду №03-01/11/г від 03.01.2011 р. на суму 871 244,77 грн. Однак даний рахунок відповідачем не оплачено.

Крім того, позивач надіслав відповідачеві претензію №01 від 05.07.2013 р., в якій просив в 5-ти денний термін з моменту отримання даної претензії перерахувати на поточний рахунок позивача заборгованість за договором №03-01/11/г від 03.01.2011 р. в розмірі 871 244,77 грн. (т. 3 а.с. 66). Але відповідач залишив дану претензію без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

При цьому відповідач визнає факт прийняття відповідачем виконаних позивачем підрядних робіт на загальну суму 24 565 244,47 грн., сплату відповідачем на рахунок позивача 23 693 999,70 грн. та існування у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем з виплати позивачеві другої половини гарантійного фонду в розмірі 409 419,49 грн. Однак, не визнає позовні вимоги в розмірі 461 825,28 грн., оскільки відповідачем в порядку ч. 1 ст. 852, п. 2 ч. 1 ст. 858 ЦК України було зменшено ціну робіт за договором на цю суму, у зв'язку з наявністю недоліків у виконаних позивачем роботах.

Крім того, відповідач зазначив про те, грошові зобов'язання перед позивачем з виплати останньому частини коштів другої половини гарантійного фонду в розмірі 409 419,49 грн. є передчасними, оскільки відповідач не отримав від позивача рахунок-фактуру, який є підставою для сплати другої половини гарантійного фонду у відповідності до мов п.2.6. договору. На підтвердження факту неотримання відповідачем рахунку-фактури відповідач надав витяг з журналу реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ "Стальконструкція" за період серпень-грудень 2013 р. та копію відповіді Харківської дирекції Поштамт-Центру поштового зв'язку №1 від 12.12.2014 року вих. № 09-07-2433.

Дослідивши надані сторонами матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені доводи відповідача, суд вважає їх хибними і такими, що суперечать приписам чинного законодавства та спростовуються наявними у справі матеріалами, виходячи з такого.

До відносин за договорами будівельного підряду застосовуються положення параграфів 1 та 3 глави 61 ЦК України та погоджені сторонами положення відповідних договорів, а також положення Загальних умов укладення та виконання договорів підряду у капітальному будівництві

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 884 ЦК України підрядник гарантує досягнення об'єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об'єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Слід зазначити, що закон (ч. 1 ст. 884 ЦК України) містить вимогу лише про загальний гарантійний строк виконаних робіт за договором будівельного підряду, який становить десять років від дня прийняття об'єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом, але не забороняє сторонам договору поділяти цей строк на частини, пов'язуючи з їх спливом самостійні правові наслідки.

Отже, гарантійний строк - це строк протягом якого підрядник гарантує досягнення об'єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об'єкта відповідно до договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Як вже зазначалося, у пункті 5.1. договору сторони погодили, що підрядник гарантує якість виконаних робіт протягом 12 місяців (гарантійний строк експлуатації) з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктами 2.3.-2.6. договору сторони визначили право відповідача (замовника) після здійснення оплати утримувати у себе 50% гарантійного фонду на умовах ст. 5 договору, тобто протягом гарантійного терміну, який складає 12 місяців з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Таке право замовника відповідає і положенням пункту 37 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 р. N 668, яким передбачено, що сторони на власний розсуд можуть погодити у договорі право замовника під час проведення розрахунків за виконані роботи утримувати частину коштів. Зазначені кошти використовуються для забезпечення виконання договірних зобов'язань підрядника. У договорі підряду сторони визначають порядок використання та повернення підряднику утриманих коштів. За згодою сторін частина цих коштів може бути повернена після закінчення робіт та їх прийняття замовником, друга частина - після закінчення гарантійного строку якості робіт (експлуатації об'єкта будівництва) чи протягом цього строку (у разі відсутності недоліків).

У разі виявлення протягом гарантійного строку недоліків замовник повинен заявити про них підрядникові в розумний строк після їх виявлення (ч. 4 ст. 884 ЦК України).

Прийняття виконаних позивачем робіт згідно вищевказаних актів приймання виконаних підрядних робіт відбулося 30.12.2011 р. Отже, враховуючи п. 5.1. договору, гарантійний строк за даним договором сплинув 30.12.2012 р.

При цьому підписані між сторонами без розбіжностей та зауважень вище вказані акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3) свідчать про виконання позивачем підрядних робіт у відповідності із стандартами та будівельними нормами і є належними підставами для виникнення у відповідача грошових зобов'язань.

Згідно зі ст. 859 ЦК України якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов'язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку. Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду.

Відповідно до ст. 860 ЦК України перебіг гарантійного строку починається з моменту, коли виконана робота була прийнята або мала бути прийнята замовником, якщо інше не встановлено договором підряду. До обчислення гарантійного строку за договором підряду застосовуються положення статті 676 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у п. 5.1. договору сторони погодили, що підрядник гарантує якість виконаних робіт протягом 12 місяців з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Отже, відповідно до п.5.1. договору гарантійний термін, протягом якого підрядник гарантує якість виконаних робіт становить 12 місяців з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

При цьому у п. 5.2. договору сторони погодили, що в разі виявлення протягом гарантійного строку недоліків, замовник складає односторонній акт, про що негайно інформує підрядника.

Таким чином, за умовами пунктів 5.1.-5.2. договору гарантійний строк, протягом якого замовник має право в разі виявлення недоліків скласти односторонній дефектний акт, про що негайно інформувати підрядника, становить 12 місяців з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт, тобто з 30.12.11 року по 30.12.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що акт про виявлені дефекти протипожежних завіс було складено відповідачем за участю сторонньої організації - ТОВ "Білд Інвестмент" лише 17.07.2013 року, тобто після спливу передбаченого умовами договору гарантійного строку (30.12.2012 року).

За таких обставин суд вважає доводи відповідача про наявність у нього права на пропорційне зменшення ціни робіт за договором у розмірі 461 825,28 грн. у звязку з виявленими недоліками у роботах такими, що суперечать вимогам закону та спростовуються наявними матеріалами справи.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що гарантійний термін експлуатації виконаних позивачем підрядних робіт за договором повинен бути обрахований на підставі ч. 1 ст. 884 ЦК України і встановлений не менше ніж як 10 років, як для гарантійного строку експлуатації об'єкту, оскільки ці обставини вже були предметом судового розгляду у справі №910/21449/14 за позовом ТОВ "Стальконструкція" до Корпорації "ТСМ Групп" про визнання недійсним пункту 5.1. договору підряду № 03-01/11/г від 03.01.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Так, рішенням господарського суду м. Києва від 15.12.2014 року у справі №910/21449/14, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 року, в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що норми чинного законодавства України, що регулюють відносини підряду, містять імперативні приписи стосовно мінімального гарантійного строку експлуатації тривалістю у 10 років саме для об'єктів будівництва, а не окремо до кожного виду підряду, що входять до комплексу робіт, пов'язаних з капітальним будівництвом та при цьому закон розмежовує такі поняття, як гарантійний строк якості закінчених робіт та гарантійний строк експлуатації об'єкта будівництва.

Відповідно до частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин суд вважає, що сторони правомірно визначили у п. 5.1. договору гарантійний строк тривалістю 12 місяців з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт та повинні виконувати погоджені ними умови договору, як того вимагає ст.ст. 628, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2.6 договору перерахування замовником на рахунок підрядника решти коштів гарантійного фонду в розмірі 50% здійснюється:

а) протягом 30 календарних днів з моменту закінчення гарантійного строку експлуатації, вказаного у статті 5 договору, та отримання замовником від підрядника відповідного рахунку-фактури, або

б) протягом 30 календарних днів після надання підрядником замовнику банківської гарантії на суму решти коштів гарантійного фонду від банку, акцептованого замовником, з текстом та у формі, погодженій із замовником.

Судом встановлено, що позивач на виконання п. 2.6. договору надіслав на адресу відповідача рахунок-фактуру №88 від 30.08.2013 р. на оплату решти гарантійного фонду згідно договору підряду №03-01/11/г від 03.01.2011 р. на суму 871 244,77 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення та квитанцією про надсилання позивачем 30.08.2014 р. вказаного рахунку на юридичну адресу відповідача (т. 3 а.с. 64-65).

Однак даний рахунок відповідачем не оплачено.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №01 від 05.07.2013 р., в якій просив в 5-ти денний термін з моменту отримання претензії перерахувати на поточний рахунок позивача заборгованість, в тому числі і за договором №03-01/11/г від 03.01.2011 р. в розмірі 871 244,77 грн. (т. 3 а.с. 66). Проте відповідач залишив дану претензію без задоволення.

Суд відхиляє доводи відповідача про неотримання відповідачем рахунку-фактури №88 від 30.08.2013 р., оскільки в порушення норм ст. ст. 32, 34 ГПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень. При цьому надані відповідачем копії сторінок журналу вхідної кореспонденції не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідачем не було надано до суду оригіналу такого журналу, а з наданої відповідачем копії відповіді Харківської дирекції Поштамт-Центру поштового зв'язку №1 від 12.12.2014 року № 09-07-2433 вбачається, що документи за 2013 рік знищені у звязку із закінченням терміну їх зберігання, тому надати інформацію щодо надходження та вручення листа від 30.08.2013 року із Києва неможливо.

Разом з тим, слід зазначити, що погодження в договорі порядку оплати послуг на підставі рахунків на оплату, які направлені та отримані, не звільняє відповідача від обов'язку сплатити борг з дотриманням встановленого порядку, навіть у разі не виставлення рахунку, з огляду на те, що рахунок містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Тобто, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку здійснити оплату залишку гарантійного фонду (50%) за договором. Дана позиція узгоджується із позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 24.03.2015 року у справі № 922/3908/14, від 20.05.2010 року у справі №18/321 та від 12.01.2011 року у справі №19/9-10-76).

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено та обґрунтовано наявність правових підстав для стягнення решти 50% гарантійного фонду, оскільки строк їх сплати настав та відповідно було направлено рахунок-фактуру. Натомість відповідачем не спростовано факту прострочення ним виконання зобов'язання.

Таким чином судом встановлено, що фактично виконано позивачем та прийнято відповідачем підрядні роботи за вище вказаними актами приймання виконаних підрядних робіт в грудні 2011 р. на суму 24 565 244,47 грн., з яких гарантійний фонд - 12 282 622,23 грн. При цьому оплачено відповідачем підрядні роботи за договором на суму 23 693 999,70 грн.

Отже, на даний час у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором по оплаті решти гарантійного фонду у розмірі 871 244,77 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми закону і те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 871 244,77 грн. є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 ЦК України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.2. договору передбачено, що при порушенні строків проведення розрахунків за договором, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше ніж 3% від ціни робіт.

Позивач на підставі п. 6.2. договору нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 63 636,68 грн. за період з 29.01.2013 р. по 28.07.2013 р.

Прийняття виконаних робіт згідно вище вказаних актів приймання виконаних підрядних робіт відбулося 30.12.2011 р. Таким чином, враховуючи п.п. 2.6., 5.1. договору, гарантійний строк сплинув 30.12.2012 р. та останній день, на який припадає обов'язок перерахування відповідачем решти коштів гарантійного фонду припадає на 29.01.2013 р. (30-ть календарних днів). За порушення строків проведення розрахунків за договором у позивача виникло право на нарахування пені з 29.01.2013 р. по 28.07.2013 р., що становить 181 календарний день, тобто 6 місяців (розрахунок пені, т. 1 а.с. 9).

Перевіривши нарахування позивачем пені в розмірі 63 636,68 грн. за період з 29.01.2013 р. по 28.07.2013 р., суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 21 840,79 грн. та інфляційні втрати в розмірі 109 515,47 грн.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних в розмірі 21 840,79 грн. та інфляційні втрати в розмірі 109 515,47 грн., суд вважає позовні вимоги в цій частині також правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 509, 525, 526, 530, 598, 599, 610-612, 625-629, 676, 837, 839, 854, 859, 860, 875, 882, 884 Цивільного кодексу України, статтями 193, 230, 232 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 4-3, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція" (61106, м. Харків, пр. Московський, 283, ) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (03680, м. Київ, вул. Ямська, 72, ) 871 244,77 грн. основного боргу, 63 636,68 грн. пені, 109 515,47 грн. інфляційних втрат, 21 840,79 грн. 3% річних та 21 324,76 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.08.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко