ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.15р. Справа № 904/5270/15

За позовом Прокурора Жовтневого району міста Кривого Рогу в інтересах держави Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м.Кривий Ріг

до Комунального закладу "Криворізька міська лікарня № 11" Дніпропетровської обласної ради", м.Кривий Ріг

про стягнення 2 861 767,60 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від прокуратури: Масенко А.О., посвідчення № 024234 від 24.01.14р.

від позивача: Хоменко О.О., представник за довіреністю № 1525/1 від 06.04.15р.; Власенко Н.В.,

представник за довіреністю № 1467/01 від 01.04.15р.

від відповідача: Тарвердієва Е.С., представник за довіреністю № 03-08/1969 від 12.08.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 18.06.15р. порушено провадження у справі № 904/5270/15 за позовом прокурора Жовтневого району міста Кривого Рогу в інтересах держави Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (далі-позивач) до Комунального закладу "Криворізька міська лікарня № 11" Дніпропетровської обласної ради" (далі-відповідач) про стягнення 2 861 767,60 грн. Справу призначено до розгляду на 13.08.15р.

13.08.15р. до суду від прокурора надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд стягнути з відповідача 2 828 732,72 грн.

У судовому засіданні прокурор заявлені (зменшені) позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Повноважні представники позивача заявлені (зменшені) позовні вимоги також підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача визнав заявлені позовні вимоги лише в частині суми основного боргу у розмірі 1 859 085,84 грн. В частині стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних відповідач просив суд їх скасувати, застосувавши ст. 233 ГК України.

Прокурор та повноважні представники позивача заперечували щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

У судовому засіданні 13.08.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення прокурора та повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.14р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 22 (далі-Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач зобов'язується з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року надати відповідачу послуги, зазначені в п. 1.2. Договору, а відповідач - прийняти і оплатити такі послуги по встановленим тарифам в строки, передбачені цим договором.

Згідно з п. 1.2. Договору найменування послуг: (ДК 016:2010) 35.30.1 - пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води.

Як зазначено у п. 3.1. Договору, ціна договору становить 958 800, 00 грн., в тому числі ПДВ - 159 800,00 грн. На момент укладання Договору ціна складає 1 188,34 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата за теплову енергію здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що відповідач здійснює передплату в грошовій формі в розмірі авансового платежу, згідно виставленого рахунку по мірі фінансування.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 4.3. Договору).

Положеннями п. 7.2.6. Договору передбачено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє з 01.12.14р. по 31.12.14р., але в будь - якому випадку до повного виконання фінансових зобов'язань (п. 10.1. Договору).

Як зазначає прокурор, на виконання умов Договору, позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію, що підтверджують акти здачі-приймання робіт (надання послуг). Однак, відповідач в порушення пп. 4.1-4.3. Договору не виконав свої зобов'язання щодо своєчасної оплати, внаслідок чого станом на 25.05.15р. у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1859085,84 грн.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, на підставі п. 7.2.6. Договору були нараховані пеня у розмірі 315 947,56 грн. та 7% штрафу у розмірі 130 135,99 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 497 595,04 грн. та 3% річних у розмірі 25 968,29 грн.

Враховуючи вищевикладене, прокурор та позивач просять суд стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію у розмірі 1 859 085,84 грн., пеню у розмірі 315 947,56 грн., 7% штрафу у розмірі 130 135,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 497 595,04 грн., 3% річних у розмірі 25 968,29 грн., а всього 2 828 732,72 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених прокурором та позивачем обставин не спростував, а навпаки підтвердив та визнав суму основного боргу у повному обсязі. А в частині стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних відповідач просив суд скасувати їх, застосувавши ст. 233 ГК України, виходячи з наступного.

Як вказує відповідач, останній є бюджетною неприбутковою установою, яка утримується за рахунок коштів медичної субвенції державного бюджету місцевому бюджету, які розподілені між статтями витрат і згідно кошторису установи від 29.01.15р. на оплату теплопостачання було затверджено - 2 813 300,00 грн. Однак, враховуючи рішення міської ради від 29.05.14р. було проведено зменшення асигнувань на оплату теплопостачання на 1 952 918,00 грн.

Відповідач зауважує, що останній отримує лише бюджетні фінансування, не продавить ніякої господарської діяльності та не отримує прибутків, які мав би змогу перерозподіляти.

Посилаючись на ст. 233 ГК України, відповідач просить суд врахувати, що останній є бюджетною та неприбутковою установою, заборгованість виникла у зв'язку з бюджетним недофінансуванням.. Враховуючи зазначене, відповідач просить суд скасувати позовні вимоги в частині стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та повноважних представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язання є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи прокурора і позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги прокурора в частині стягнення заборгованості за теплову енергію у розмірі 1 859 085,84 грн. є обґрунтованими, доведеними та визнаними відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2.6. Договору передбачено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Керуючись нормами діючого законодавства та умовами Договору було здійснено нарахування пені за порушення грошових зобов'язань по Договору у розмірі 315 947,56 грн. та 7% штрафу у розмірі 130 135,99 грн.

Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що зроблений невірно, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, тобто пеня нараховується лише за 182 дня.

Після перерахунку проведеного господарським судом (в "ЛІГА:ЗАКОН") відповідно до вимог чинного законодавства України, загальний розмір пені складає 305 423,82 грн.

Розрахунок штрафу судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь - яких обставин.

Оскільки затримка виконання грошового зобов`язання відповідачем обґрунтовується доказами, які надані до матеріалів справи, які свідчать про поважність причин несвоєчасного виконання розрахунків з позивачем, і частково викликана наявністю зазначених вище та встановлених під час розгляду даної справи об`єктивних обставин, а отже свідчать про часткову вину відповідача у неналежному виконанні своїх зобов`язань перед позивачем, тому суд вважає за можливе на підставі п.3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені та штрафу до 50% від належної до стягнення, що буде становити суму пені 152 711,91 грн. та суму штрафу 65 068,00 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити інфляційні і річні за весь час прострочення. Зобов`язання з оплати інфляційних та річних не обумовлено вимогою кредитора, а існує протягом всього часу прострочення виконання грошового зобов`язання.

З врахуванням вказаних обставин, господарський суд вважає, що позивач правомірно застосував положень ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 497 595,04 грн. та 3% річних у розмірі 25 968,29 грн.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних господарським судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 627, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 229, 230, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу "Криворізька міська лікарня № 11" Дніпропетровської обласної ради" (50026, м. Кривий Ріг, вул. Добролюбова, буд. 6, ) на користь Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1, ) заборгованість за теплову енергію у розмірі 1 859 085,84 грн. (один мільйон вісімсот п'ятдесят дев'ять тисяч вісімдесят п'ять грн. 84 коп.), пеню у розмірі 152 711,91 грн. (сто п'ятдесят дві тисячі сімсот одинадцять грн. 91 коп.), 7% штрафу у розмірі 65 068,00 грн. (шістдесят п'ять тисяч шістдесят вісім грн. 00 коп.), інфляційні втрати у розмірі 497 595,04 грн. (чотириста дев'яносто сім тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять грн. 04 коп.), 3% річних у розмірі 25 968,29 грн. (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім грн. 29 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального закладу "Криворізька міська лікарня № 11" Дніпропетровської обласної ради" (50026, м. Кривий Ріг, вул. Добролюбова, буд. 6, ) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл.Шевченка, буд. 7; , р/р 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, призначення платежу "Судовий збір, код 03499891, Пункт 2.1") судовий збір у розмірі 52 008,58 грн. (п'ятдесят дві тисячі вісім грн. 58 коп.).

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.08.15р.

Суддя Н.Е. Петренко