ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015 року Справа № 904/3648/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 25.03.2015р.;

представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015р. по справі №904/3648/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС, м. Донецьк

до товариства з обмеженою відповідальністю ДІОЛА, с. Новопілля, Криворізький район, Дніпропетровська область

про визнання недійсним договору поставки №733/13-И від 11.12.2013р.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС (далі ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ДІОЛА (далі ТОВ ДІОЛА) про визнання недійсним договору поставки №733/13-И від 11.12.2013р., укладеного між ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС та ТОВ ДІОЛА.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015р. по справі №904/3648/15 (суддя Загинайко Т.В.) в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову господарський суд виходив з того, що відсутні підстави для визнання недійсним договору поставки №733/13-И від 11.12.2013р., укладеного між ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС та ТОВ ДІОЛА, оскільки при укладенні договору сторонами узгоджено умови щодо ціни договору, умови здійснення розрахунків з оплати транспортних витрат визначено п. 9 специфікацій, посилання позивача на відсутність у директора ТОВ ДІОЛА повноважень на підписання договору поставки є безпідставними, договір відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015р. по справі №904/3648/15 та прийняти нове рішення, яким позов ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що господарський суд безпідставно ухвалою від 15.06.2015р. відмовив в задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи, тоді як справа є складною за своїм правовим характером, потребує детального розгляду та обєктивної оцінки зібраних документальних доказів; при укладенні договору поставки №733/13-И від 11.12.2013р. сторонами не узгоджені всі істотні умови договору, так п. 2.2 договору передбачено, що загальна сума договору є величиною змінною, складається з суми всіх специфікацій, оформлених до договору і орієнтовно складає 142 000 000, 00 грн. без ПДВ, проте, сума підписаних специфікацій становить 7 883 882, 88 грн. без ПДВ., тобто, сторонами не було досягнуто згоди про загальну суму договору; директор із закупівлі та логістики ОСОБА_2, укладаючи від імені позивача договір, допустив перевищення повноважень, що були надані йому довіреністю №47 від 06.12.2013р., оскільки позивач не надавав ОСОБА_2 обсяг повноважень щодо вчинення правочину на загальну суму 142 000 000, 00 грн.; з боку відповідача договір поставки підписаний директором ОСОБА_3, яка не мала необхідного обсягу дієздатності, а саме, права підпису правочину з сумою 142 000 000, 00 грн.; сторонами договору не узгоджені умови здійснення розрахунків з оплати транспортних витрат, оскільки в п. 3.4 договору, який передбачає умови та порядок розрахунків з експедитором, та у специфікаціях, в яких конкретизовано порядок оплати транспортних витрат, не вказано такого експедитора.

В запереченні на апеляційну скаргу ТОВ ДІОЛА просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015р. по справі №904/3648/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС було повідомлене належним чином (а.с.128).

13.08.2015р. від ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що підприємство знаходиться у зоні проведення АТО та існують складнощі, повязані з рухом транспорту з території проведення АТО до м. Дніпропетровська, що унеможливлює забезпечення явки уповноваженого представника позивача в судове засідання.

За змістом ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції.

В п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами 1 - 5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст. 32 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Слід зазначити, що юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси в суді, а зазначені в клопотанні обставини не є підставою для його задоволення, оскільки не визначено коли будуть усунені складнощі з рухом транспорту.

За положеннями ст. 22 Господарського процесуального кодексу України явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, тому справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене та факт належного сповіщення сторін про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в цьому судовому засіданні за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

11.12.2013р. між ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС (покупець) в особі директора по закупівлям і логістиці ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності від 06.12.2013р. №47, та ТОВ ДІОЛА (постачальник) в особі директора ОСОБА_3, що діяла на підставі Статуту, укладено договір поставки №733/13-И, за умовами якого постачальник зобовязується поставити покупцеві метали чорні вторинні (згідно ДСТУ 4121-2002 Метали чорні вторинні. Загальні технічні умови та умовам цього договору), в подальшому іменовані металобрухт, і організувати його доставку на адресу вантажоотримувача, а покупець зобовязується прийняти металобрухт і оплатити його вартість (п. 1.1 договору).

За п. 2.1 договору ціна, номенклатура і кількість металобрухту, що постачається, визначається сторонами у специфікаціях до договору; специфікації, оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін, складають невідємну частину даного договору.

Загальна сума договору є величиною змінною, складається з суми всіх специфікацій, оформлених до договору і орієнтовно складає 142 000 000, 00 грн. без ПДВ (п. 2.2 договору).

В п. 3.4 договору зазначено, що якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних специфікаціях до договору, то при поставці металобрухту на адресу вантажоотримувача залізничним транспортом транспортні витрати в ціну металобрухту не входять; оплату транспортних витрат в розмірі тарифу, встановленого Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та повязані з ним послуги з урахуванням коефіцієнтів, встановлених державними органами (підприємствами) на час відправлення вантажу, перевізнику здійснює експедитор, вказаний у відповідній специфікації, а їх відшкодування експедитору здійснює вантажоотримувач.

Договір вступає в силу з 01.01.2014р. та діє по 31.12.2014р. включно (п. 10.1 договору).

В специфікаціях №02/1-И від 31.01.2014р., №02/2-И від 24.02.2014р., №03/1-И від 28.02.2014р., №04/1-И від 01.04.2014р., №04/2-И від 11.04.2014р., №04/3-И від 18.04.2014р. сторони погодили вид металобрухту, кількість, ціну за 1 тонну та загальну суму.

Вантажоотримувачем в наведених специфікаціях визначено ПАТ ММК ім. Ілліча.

17.04.2014р. ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС (покупець) в особі директора по закупівлям і логістиці ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності від 06.12.2013р. №47, та ТОВ ДІОЛА (постачальник) в особі директора ОСОБА_3, що діяла на підставі Статуту, укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №733/13-И, де сторони погодили види металобрухту з відхиленнями по якісним характеристикам.

Відповідно актів приймання-передачі металобрухту від 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.05.2015р. відповідачем на виконання умов договору поставки №733/13-И від 11.12.2013р. поставлено позивачу металобрухт (а.с.54-58).

ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС сплачено за поставлений відповідачем металобрухт грошові кошти на загальну суму 1 700 000, 00 грн., що підтверджується випискою по рахунку відповідача за 14.04.2015р. (а.с.59).

Посилаючись на неузгодження сторонами договору умов про загальну суму поставки та умов здійснення розрахунків з оплати транспортних витрат, а також на підписання договору поставки неуповноваженими особами, позивач просить визнати договір від 11.12.2013р. №733/13-И недійсним на підставах, визначених ст. ст. 16, 203, 204, 215, 241 Цивільного кодексу України та ст. ст. 20, 180 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно частин 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ч. 3 ст. 180 та ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору, при цьому ціна є істотною умовою господарського договору, зазначається у гривнях, а у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) може визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається; якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ст. 632 Цивільного кодексу України).

Посилання позивача на те, що сума підписаних специфікацій становить 7 883 882, 88 грн., тоді як в п. 2.2 договору передбачено орієнтовну суму 142 000 000, 00 грн., є безпідставними, оскільки в договорі зазначено орієнтовну суму, отже, вона може змінюватися сторонами. Крім того, узгодження сторонами орієнтовної ціни договору не суперечить укладанню сторонами специфікацій, де вказані кількість, номенклатура, ціна, якість товару, що поставляється по договору.

Як вбачається з п. 9 специфікацій №02/1-И, №02/2-И, №03/1-И, №04/1-И, №04/2-И, №04/3-И, транспортні витрати в ціну металобрухту не входять; оплату транспортних витрат у розмірі тарифу, встановленого Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та повязані з ним послуги з урахуванням коефіцієнтів, встановлених державними органами (підприємствами) на час відправлення вантажу, перевізнику здійснює експедитор вантажоотримувача, а їх відшкодування експедитору здійснює вантажоотримувач.

Отже, оплату транспортних витрат здійснює експедитор, а відшкодування експедитору здійснює вантажоотримувач.

Відповідно п. 1.2, п. 6.1 Статуту ТОВ ДІОЛА, затвердженого протоколом №19 від 05.09.2012р. загальних зборів учасників, зареєстрованого в державному реєстрі 18.09.2012р. за №5000128, ОСОБА_3 є учасником товариства та володіє 100 частками Статутного капіталу, що у грошовому вираженні становить 100%.

За п. 7.1 Статуту ТОВ ДІОЛА вищим органом товариства є загальні збори учасників, що складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 є єдиним учасником ТОВ ДІОЛА, отже вона і є вищим органом товариства.

Відповідно п. 7.5 Статуту ТОВ ДІОЛА, управління поточною діяльністю товариства здійснюється виконавчим органом - директором, яким може бути один із учасників, або інша особа, прийнята на дану посаду у відповідності до вимог трудового законодавства.

Згідно наказу №7 від 01.07.2009р. ОСОБА_3 поклала на себе виконання обовязків директора ТОВ ДІОЛА з 01.07.2009р.

В п. 7.7 Статуту ТОВ ДІОЛА передбачено, що директор вправі без доручення виконувати дії від імені товариства; він уповноважений керувати поточними справами товариства, виконувати рішення загальних зборів, представляти товариство у його відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, вести переговори, укладати від імені товариства угоди, з урахуванням обмежень, встановлених п. 7.2 Статуту, відкривати рахунки в банківських установах та виконувати інші дії в звязку з керівництвом поточною діяльністю товариства.

Пунктом 7.2 Статуту ТОВ ДІОЛА не передбачено включення до компетенції загальних зборів погодження на укладення директором товариства будь-яких угод.

Відповідно п. 18.8.11 Статуту ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС, затвердженого протоколом від 17.01.2012р. №1 загальних зборів учасників товариства, зареєстрованого в державному реєстрі 02.03.2013р. за №7006332, до компетенції Наглядової ради товариства відноситься надання попереднього дозволу на укладення товариством протягом календарного року будь-якого іншого правочину (на закупівлю та/або продаж сировини, продукції власного виробництва, тощо), якщо загальна очікувана сума усіх правочинів з одним контрагентом перевищує 50 000 000, 00 грн. на рік.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно ч. 1, ч. 4 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Згідно ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Припис абзацу першого частини третьої ст. 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої ст. 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут (пункт 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

В п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними №11 від 29.05.2013р. зазначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Отримання металобрухту за договором, здійснення часткової оплати, підписання додаткової угоди, свідчать про те, що ТОВ МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС схвалило спірний договір поставки, вчинений від його імені директором по закупівлям і логістиці ОСОБА_2

Господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами договору поставки, враховуючи, що при укладенні договору сторонами узгоджено умови щодо ціни договору, умови здійснення розрахунків з оплати транспортних витрат, наступне схвалення юридичною особою правочину, що унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Стосовно доводів скаржника щодо безпідставної відмови судом першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи слід зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України у господарському суді першої інстанції справи за загальним правилом розглядаються судом у складі одного судді. Також установлено, що будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Отже, склад суду, який розглядає справу, залежить від категорії та складності справи. Закон не визначає, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду. Складність справи може визначатися залежно від складності спірних матеріально-правових відносин; кількості доказів, поданих на підтвердження вимог та заперечень; неясності чи суперечливості правових норм, що підлягають застосуванню у спірних відносинах; неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини тощо. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що визначення питання складності визначається виключно судом та не залежить від позицій учасників судового процесу.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС, м. Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015р. по справі №904/3648/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складений 14.08.2015р.)