Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" серпня 2015 р. Справа № 906/820/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - підприємець

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м. Житомир)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" (м. Житомир) про стягнення 49203,50 грн

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стгнення 49203,50 грн заборгованості, що включає в себе: 30 804, 00 грн - сума основного боргу; 3 886,19 грн - пеня; 13 738, 57 грн - інфляційні; 774, 74 грн - 3% річних за договором поставки №6 від 18.03.2014, укладеним між позивачем та Філією "Червоноармійський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" ДАК "Автомобільні дороги України.

10.08.2015 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю останньої бути присутньою в судовому засіданні.

11.08.2015 від відповідача надійшло клопотання № 764 від 15.06.2015 про зменшення розміру нарахованої позивачем до стягнення пені, з огляду на обставини, викладені в клопотанні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та визнав за можливе прийняти рішення у справі без участі його повноважного представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення представнику відповідача (а.с. 40).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи документами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.03.2014 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач/постачальник) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" Філією "Червоноармійський райавтодор" (відповідач/покупець) укладено договір поставки № 6 від 18.03.2014 (а.с. 11-12), постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та сплатити Автошини 14.00-20 в кількості 12 штук на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ІІ розділу договору, поставка товару здійснюється партіями. Кількість, номенклатура та ціна товару в партії визначається виходячи з замовлення покупця та з урахуванням наявності товару на складі постачальника. Сума договору складає 30804,00 грн.

У третьому розділі договору сторони погодили, що строк поставки товару складає 10 робочих днів від дати прийняття замовлення до виконання. Підтвердженням прийняття замовлення до виконання є рахунок-фактура, надісланий постачальником покупцю або попередня оплата на рахунок постачальника. Приймання товару здійснюється за накладною представником покупця, який має відповідні повноваження, підтверджені документально. Датою поставки товару є дата, вказана у видатковій накладній.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору поставки, на підставі виписаного на оплату рахунку № 9 від 19.03.2014 (а.с.15), постачальник поставив покупцю, а останній прийняв товар - Автошини 14.00-20 в кількості 12 штук на загальну суму 30804,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 5 від 25.03.2014 (а.с. 13) та товарно-транспортною накладною від 25.03.2014 (а.с. 14).

Відповідач, згідно з наданим до суду відзивом на позовну заяву від 15.06.2015 вих. № 763 (а.с. 29-34), позов заперечує, зокрема, з тих підстав, що видаткова накладна № 5 від 25.03.2014 не може вважатися належним доказом отримання товару відповідачем, оскільки остання не відповідає вимогам п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так як в ній не зазначені дані, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та отримала товар, відсутні посилання на реквізити довіреності на одержання матеріальних цінностей. Вказує, що в матеріалах справи відсутні довіреності ТМЦ на одержання спірного товару, що не дає змогу встановити, кому саме вручався такий товар.

Крім того, як стверджує відповідач, на його адресу претензія позивача про сплату коштів не надходила, доказів зворотного до матеріалів справи не додано, при цьому, спірні зобов'язання (в тому числі і щодо виконання обов'язків з оплати) мають виконуватись відповідно до умов Договору.

Представник позивача в судовому засідання стосовно позиції відповідача щодо видаткової накладної усно пояснила, що остання була підписана керівником філії та скріплена її печаткою, що не викликало сумнівів у достовірності повноважень відповідача на отримання товару; доводи наведені у відзиві на позовну заяву вважає безпідставними та спробою відповідача уникнути відповідальності за зобов'язаннями, що випливають з Договору № 6 від 18.03.2014.

Враховуючи заперечення відповідача щодо отримання ним товару від позивача за вказаною накладною, які ґрунтуються на факті відсутності у накладній всіх відповідних відміток, слід зазначити таке.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" унормовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, факт здійснення відповідачем господарської операції, а саме, поставка товару відповідачу повинна підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Накладна - первинний разовий документ по обліку товарно-матеріальних цінностей, який для надання їй юридичної сили і доказовості повинен мати обов'язкові вищезазначені реквізити. Накладні застосовуються в усіх підприємствах і є виправданими документами на надходження або відпуск матеріальних цінностей.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми); дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції.

Із видаткової накладної № 5 від 25.03.2014 вбачається, що вона видана на виконання Договору поставки № 6 від 18.03.2014, відображає зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. У графі "Від постачальника", накладна підписана та скріплена печаткою позивача. У графі "Отримав (ла)", накладна підписана ОСОБА_2, підпис якого скріплений печаткою Філії "Червоноармійський райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с. 13).

На товарно - транспортній накладній від 25.03.2014, в підтвердження факту прийняття відповідачем товару, наявний підпис ОСОБА_2 як відповідальної особи вантажоодержувача, завірений печаткою Філії "Червоноармійський райавтодор" (а.с. 14).

Тобто зазначені накладні в повній мірі відображають факт поставки позивачем 25.03.2014 визначеного сторонами в Договорі товару та отримання його Філією "Червоноармійський райавтодор" на суму 30804,00 грн.

Водночас слід зазначити, що норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять вимог щодо доказів поставки товарів та надання послуг.

Згідно з преамбулою вказаного Закону, ним визначаються правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. При цьому, ст. 9 Закону визначає підставу для бухгалтерського обліку господарських операцій - первинні та зведені облікові документи, а також вимоги до реквізитів вказаних документів.

Отже, норми вказаного Закону не регулюють спірні правовідносини, оскільки предметом спору не є правильність ведення сторонами бухгалтерського обліку або складання фінансової звітності. Даний Закон не містить вимог щодо підтвердження факту передачі товарів та надання послуг певними доказами - документами з визначеними ст. 9 Закону реквізитами. Неточність або неповнота відповідних даних у первинних облікових документах є підставою для застосування до відповідальних за ведення бухгалтерського обліку винних осіб визначеної чинним законодавством відповідальності.

За вказаних обставин, доводи відповідача, можуть свідчити про недоліки при оформленні процедури отримання продукції та ніяким чином не спростовують факт отримання відповідачем товару на суму 30804,00 грн, який, крім видаткової накладної № 5 від 25.03.2014, підтверджується також товарно-транспортною накладною від 25.03.2014 з відміткою Філії про його отримання.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором сторони не передбачили порядок розрахунків за надані послуги, тому у відповідача виник обов'язок провести розрахунки після прийняття товару.

У зв'язку з не виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу 30804,00 грн, останній направив на адресу відповідача претензію № 01 від 16.06.2014 з вимогою погасити заборгованість за отриманий товар на протязі 10 днів з дня отримання претензії (а. с. 16).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що претензія була отримана представником відповідача за довіреністю 18.06.2014 (а. с. 17), що спростовує доводи відповідача про протилежне.

За даними позивача, претензія про сплату заборгованості була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, внаслідок чого у відповідача виник борг, сума якого станом на момент подання позову до суду склала 30804,00 грн.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Оскільки відповідач зобов'язання по оплаті отриманого товару, ні у встановлений законом строк, ні станом на час розгляду справи, не виконав, вимога позивача про стягнення 30804,00 грн боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за період з 29.06.2014 по 30.04.2015 в сумі 774,74 грн та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 13738,57 грн.

Перевіривши розрахунки позивача та враховуючи, що заявлений розмір 3% річних та інфляційних не перевищує перерахований судом, господарський суд прийшов до висновку про їх задоволення в заявленій сумі.

Також, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач просить стягнути на свою користь пеню за період з 29.06.2014 по 28.12.2014 в сумі 3886,19 грн (а. с. 18).

Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, що включає у себе його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 договору (VI розділ) сторони передбачили, що покупець за порушення строку оплати товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши розрахунок пені за визначений позивачем період, суд вважає вимогу про її стягнення у заявленому позивачем розмірі обґрунтованою.

Що стосується клопотання відповідача від 15.06.2015 № 764 про зменшення розміру пені (а. с. 59), слід зазначити таке.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на вищевказане, а також враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства, велику заборгованість з виплати заробітної плати, ЄСВ, ПДВ, що вбачається з довідки від 15.06.2015 № 762 (а.с. 60), зважаючи, що власність відповідача є державною власністю, на особливості порядку його фінансування, крім того, враховуючи, що до стягнення з відповідача крім пені нараховано інфляційні втрати та 3% річних, при цьому позивачем не доведено факту завдання йому чи іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів, господарський суд розцінив вказані обставини як такі, що заслуговують на увагу, тому керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вважає за доцільне зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 60 %.

За вказаних обставин до стягнення пені з відповідача підлягає 1554,48 грн.

Крім того, п. 2.4 постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також передбачено право суду щодо зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), зокрема, з врахуванням ступеня виконання зобов'язання, причин неналежного виконання зобов'язання тощо. В той же час, у вказаному п. 2.4 зазначено, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

При цьому суд враховує роз'яснення, надані в п. 9.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", згідно з яким у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст. 83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягає задоволенню, з відповідача підлягає стягненню: 30804,00 грн боргу, 13 738,57 грн інфляційних втрат, 774,74 грн 3% річних та 1554,48 грн пені. У стягненні 2331,71 грн пені суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10006, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- 30 804,00 грн боргу;

- 13 738,57 грн інфляційних втрат;

- 774,74 грн 3% річних;

- 1 554,48 грн - пені;

- 1 827,00 грн - судового збору.

3. У стягненні 2331,71 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 13.08.15

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1- у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід.)