Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" серпня 2015 р. Справа № 906/764/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (м.Новоград-Волинський, Житомирська область)

про стягнення 8770596,51 грн.

У відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 11.08.2015 (включно).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 8770596,51грн., з яких: 5000000,00грн. заборгованості по кредиту, 293888,88грн. процентів за користування кредитними коштами; 40320,66грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, 914554,78грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 603082,19грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту та 1918750,00грн. інфляційних на заборгованість за кредитом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно клопотання, яке надійшло до суду 06.08.2015, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без участі його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином під розписку (а.с. 86).

Зважаючи на те, що 23.06.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про призначення судової експертизи, слід зазначити наступне.

Згідно клопотання про призначення судової експертизи, представник відповідача просить:

1) призначити у справі №906/764/15 судово-бухгалтерську експертизу;

2) проведення судово-економічної експертизи доручити судовому експерту Забавській Світлані Миколаївні (місто Житомир, вул. Київська, 56, офіс 1);

3) на вирішення судовому експерту поставити наступні питання:

- чи підтверджуються документами первинного бухгалтерського обліку позивача та відповідача сума заборгованості по кредиту в розмірі 5000000,00грн.;

- чи підтверджуються документами первинного бухгалтерського обліку позивача та відповідача сума нарахувань процентів за користування кредитними коштами за період з 12.02.2015 по 14.05.2015 в сумі 293888,88грн.;

- чи документально обґрунтовано та не містить математичних помилок вимога позивача до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів (з 01.11.2014 по 14.05.2015) - в сумі 40320,66грн.;

- чи документально обґрунтовано та не містить математичних помилок вимога позивача до відповідача про стягнення процентів за несвоєчасне повернення кредиту (з 01.11.2014 по 14.05.2015) - в сумі 914554,78грн.;

- чи документально обґрунтовано та не містить математичних помилок вимога позивача до відповідача про стягнення 30 % річних за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 630082,19грн.;

- чи документально обґрунтовано та не містить математичних помилок вимога позивача до відповідача про стягнення інфляційного збільшення заборгованості за кредитом в сумі 1918750,00грн.;

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що відповідач, провівши контррозрахунок інфляційних, виявив розбіжність у 258487,00грн. Зазначає, що виявлені помилки при первинному обрахунку заявлених позивачем сум ставлять під сумнів правильність інших нарахувань, здійснених позивачем. Вважає, що єдиним вірним шляхом захисту інтересів відповідача є проведення всіх розрахунків судовим експертом.

Нормами ч. 1 ст. 41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Однак, дослідивши подані позивачем розрахунки, перевіривши їх відповідність умовам Договору та додаткам до нього, врахувавши інформацію, що міститься в наданих позивачем виписках руху коштів, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за наявними у ній доказами, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача. При цьому суд враховує, що посилання відповідача на допущені при розрахунках помилки не є потребою у спеціальних знаннях та необхідністю проведення експертизи.

До того ж, у відповідача було достатньо часу на вчинення всіх необхідних дій та перевірки обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення сум. Так, ухвалами суду було зобов'язано відповідача забезпечити проведення звірки розрахунків з позивачем, а при наявності заперечень щодо визначеної позивачем суми позову надати власний розрахунок суми боргу, пені, процентів, в судовому засіданні 23.06.2015 для проведення сторонами звірки розрахунків оголошувалася перерва. Однак, вказані вимоги відповідачем не виконано.

Дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, 20.02.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (банк/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (позичальник/відповідач) укладено кредитний договір №04/2014-Ю на відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 9-12; далі - Договір), згідно п. 1.1. якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 5000000,00грн.; кінцевий термін повернення кредиту - 11.02.2015; ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів; тип процентної ставки за договором - фіксована; процентна ставка за користування кредитом - 23,0% річних.

В додатку №1 до Договору сторонами погоджено графік зменшення ліміту кредитної лінії (а.с. 13).

Сторонами 03.07.2014 підписано договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору (а.с. 14).

Позивач зазначає, що свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі та на умовах, передбачених Договором.

Оскільки відповідач, в порушення вищевказаних умов Договору, свої зобов'язання належним чином не виконав, станом на 15.05.2015 позивач просить суд стягнути з відповідача 8770596,51грн., з яких: 5000000,00грн. заборгованості по кредиту, 293888,88грн. процентів за користування кредитними коштами за період з 12.02.2015 по 14.05.2015; 40320,66грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами (з 01.11.2014 по 14.05.2015), 914554,78грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту (з 01.11.2014 по 14.05.2015), 603082,19 грн. 30 % річних за несвоєчасне повернення кредиту; 1918750,00грн. інфляційних на заборгованість за кредитом.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 зазначеної статті встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Умовами п. 2.2. Договору сторони погодили, що надання окремої частини кредиту здійснюється банком на підставі наданої позичальником письмової заяви про перерахування кредитних коштів за встановленою банком формою (далі - заява), підписаної уповноваженою особою позичальника та завіреної печаткою позичальника.

Відповідно п. 2.3. Договору надання окремої частини кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника №7001, відкритий у банку.

На виконання умов договору на підставі заяв позичальника (а.с. 15-16) позивачем надано кредитні кошти в сумі 5000000,00грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 13.02.2014, від 14.02.2014, від 17.02.2014, від 18.02.2014, від 19.02.2014 (а.с. 20-24).

Тобто, позивач у повному обсязі виконав договірні зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 5000000,00грн.

Умовами п. 4.1. Договору визначено, що повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до (додаток 1 від 12.02.2014). Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2. Договору.

Згідно додатку №1 від 12.02.2014 сторонами визначено графік зменшення ліміту кредитної лінії наступним чином:

- з 12.02.2014 - 5000000,00грн.;

- з 01.11.2014 - 3750000,00грн.;

- з 01.12.2014 - 2500000,00грн.;

- з 01.01.2015 - 1250000,00грн.;

- з 11.02.2015 - 0,00грн. (а.с. 13).

Відповідно п. 4.2. Договору при зменшенні ліміту кредитної лінії відповідно до встановленого графіка, терміном погашення позичальником заборгованості за кредитом, яка перевищує ліміт кредитної лінії, встановлений на наступний строк, є день, що передує дню, з якого починає діяти новий ліміт кредитної лінії.

У випадку порушення позичальником встановлених п.п. 4.1., 4.2. Договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом (п. 4.3. Договору).

Положеннями п. 4.4. Договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п. 1.1.2 договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360днів у році (метод факт/360).

Нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається (п. 4.5. Договору).

Згідно п. 4.6 Договору, сплата процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного місяця...

Згідно п. 6.1.3 Договору позичальник зобов'язаний своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороди банку в порядку, передбаченому договором.

За вказаного, проаналізувавши надані до справи меморіальні ордери, банківські виписки та розрахунки позивача, враховуючи умови Договору, суд дійшов висновку, що станом на 15.05.2015, заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту склала 5000000,00грн., за процентами - 249166,66 грн., оскільки строк сплати останніх за період з 01.05.2015 по 14.05.2015 на дату звернення позивача до суду не настав. У стягненні 44722,22грн. процентів за користування кредитом слід відмовити.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.1 Договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів, нараховану за період з 01.05.2014 по 14.05.2015 в сумі 40320,66грн., та несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 914554,78грн., нараховану за період з 01.11.2014 по 14.05.2015, господарський дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість пені за несвоєчасну сплату процентів у заявленій сумі. При цьому судом встановлено, що при розрахунку пені за несвоєчасну сплату кредиту, позивачем не враховано приписи ч.6 ст. 232 ГК України, у відповідності до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За вказаного, розмір обґрунтовано заявленої до стягнення суми пені за несвоєчасну сплату кредиту становить 885787,66грн., так як за період з 01.05.2015 по 14.05.2015 її слід було нараховувати на заборгованість по кредиту за мінусом 1250000,00грн., заборгованість по яких виникла у листопаді 2014. У стягненні 28767,12грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту слід відмовити.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.2. Договору у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Відповідно п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Тобто, нарахування 30% річних, згідно п. 8.2. Договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Перевіривши розрахунок 30 % річних нарахованих за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 603082,19грн., за період з 01.11.2014 по 14.05.2015, господарський суд встановив правомірність вказаних вимог в заявленій сумі.

При перевірці розрахунку інфляційних нарахованих за період з 01.11.2014 по 30.04.2015 в сумі 1918750,00грн., господарський суд враховує наступне.

Відповідно абз. 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно абз.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Однак, позивачем помилково нараховані інфляційні не за місяць, а за певну кількість днів прострочення.

За вказаного, згідно розрахунку суду, правомірно заявленими до стягнення є 1865326,80грн. інфляційних, зокрема:

- за листопад 2014 на суму заборгованості 1250000,00грн. - 23750,00грн.;

- за грудень 2014 на суму заборгованості 2500000,00грн. - 75000,00грн.;

- за січень 2015 на суму заборгованості 3750000,00грн. - 116250,00грн.;

- за період з лютого 2015 по квітень 2015 на суму заборгованості 5000000,00грн. - 1650326,80,00грн.

У задоволенні вимоги про стягнення 53423,20грн. інфляційних слід відмовити.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог суду не надав. При цьому, позивач довів належними доказами обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджується належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягає задоволенню на суму 8643683,97грн., із яких 5000000,00грн. заборгованості по кредиту, 249166,66грн. процентів за користування кредитом, 40320,66грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, 885787,66грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 603082грн. 30% річних, 1865326,80грн. інфляційних. У стягненні 44722,22грн. процентів за користування кредитом, 28767,12грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 53423,20 грн. інфляційних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, в порядку ч.3 ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (11701, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, 19, ід. код 30600896)

на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м.Київ, Подільський р-н, вул. Хорива, буд. 11-А, ід. код 24214088)

- 5000000,00 грн. заборгованості по кредиту;

- 249166,66 грн. процентів за користування кредитом;

- 40320,66 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами;

- 885787,66 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 603082,19 грн. 30% річних;

- 1865326,80 грн. інфляційних.

3. У стягненні 44722,22грн. процентів за користування кредитом, 28767,12грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 53423,20 грн. інфляційних відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (11701, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, 19, ід. код 30600896) в дохід державного бюджету України 72022,52грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.08.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи

2, 3 - сторонам (рек. з пов..)