ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2015 р.Справа № 916/2408/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Зайцева Ю.О.

при секретарі судового засідання Мурачашвілі Х.М.

За участю представників сторін:

Від прокуратури: ОСОБА_1 (посвідчення №033848)

Від позивача ОСОБА_2 оборони України: ОСОБА_3 (довіреність №220/453/д від 08.06.2015р.);

Від позивача ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району:ОСОБА_5 (довіреність №2 від 02.01.2015р.);

Від відповідача-1: ОСОБА_6 директор (паспорт серія КЕ №201760);

Від відповідача-2: не зявився;

Від відповідача-3: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі ОСОБА_2 оборони України, ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району до відповідачів ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкоГідроГео (відповідач-2), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (відповідач-3) про визнання недійсними договорів, -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 11.06.2015р. Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі ОСОБА_2 оборони України, ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкоГідроГео (відповідач-2), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (відповідач-3), в якому просить суд:

- визнати недійсним договір про співробітництво та взаємодію № о/п від 13.02.2013року, укладений між комунальним підприємством спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Лиманське» (67453, Одеська області, Роздільнянський район, смт. Лммапське Аеродром) з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» (04205. м. Київ, вул. М. Тимошенка, 29-215).

- визнати недійсним договір про співробітництво та організацію взаємовідносин її галузі охорони навколишнього природного середовища № б/н від 01.08.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» (04205. м. Київ, вул. М.Тимошенка. 29-215) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок).

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району земельними ділянками за адресами: Одеська обдасть, Роздільнянський район, військове містечко № 16 (земельна ділянка №68) та військове містечко № 17 (земельна ділянка № 69) площею 809,42 та 80.75 гектарів, відповідно.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2015р. за даним позовом було порушено провадження у справі №916/2408/15 з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13.07.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області супровідним листом від ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське на виконання ухвали від 15.06.2015р. надійшли витребувані судом документи.

13.07.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське надійшли додаткові пояснення по справі.

27.07.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від позивача ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району надійшли додаткові пояснення по суті спору.

29.07.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач ОСОБА_10 підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське позов підтримує в повному обсязі та просить суд судові витрати віднести за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео».

Прокурор заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивачів підтримують заявлені прокурором позовні вимоги та просять суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав викладених у позові.

Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкоГідроГео (відповідач-2) в судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (відповідач-3) в судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення повернуті на адресу суду з відміткою про вручення останньому поштової кореспонденції, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

10.07.2015 року після повернення з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі № 916/511/14.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Станом на 01.01.2013 року на обліку ОСОБА_4 КЕЧ району рахуються дві земельні ділянки за адресами: Одеська область, Роздільнянський район, військове містечко № 16 (земельна ділянка № 68) та військове містечко № 1 7 (земельна ділянка № 69) площею 809.42 та 80,75 гектарів, відповідно.

Зазначені земельні ділянки були відведенні у постійне користування ОСОБА_2 оборони рішенням Ради Міністрів СРСР від 30.11.1940 року № 19247 та рішенням Ради Міністрів УРСР від 21.12.1949 року № 372(14)12 (військове містечко № 16 (земельна ділянка № 68), рішенням Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 року № 1073-094 військове містечко №17 (земельна ділянка № 69).

Відповідно до вимог Земельного кодексу УРСР 1922 року (який регулював земельні відносини на час прийняття вказаних рішень) усі землі перебували у державній власності. Чіткого поділу земель за цільовим призначенням земельне законодавство того часу не знало взагалі, та відокремлення з-поміж усіх земель держави земель оборони - зокрема.

Поряд із цим, відповідно до положень, закріплених ст.157 Земельного кодексу УРСР 1922 року, допускалось існування так званих земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди-та які знаходились в управлінні відповідних відомств. Відвід зазначених земель здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження».

Так, главою ІІІ ЗК УРСР 1922 року передбачено порядок провадження справ із землеустрою. Серед правових норм, що містяться у зазначеній главі, відсутні положення про необхідність видачі державних актів та реєстрації прав землекористування.

Таким чином, оскільки чинне на той час законодавство не визначало момент, з якого особа набувала прав, землекористування у зв'язку із поновленням раніше наданих прав, слід вважати, що вищезазначені рішення Ради Міністрів СРСР, Ради Міністрів УРСР були достатніми підставами для виникнення прана постійного землекористування.

Статтею 77 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-Ш (з наступними змінами та доповненнями), статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-павчальппх закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини). Військовим частинам для виконання покладених па них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення закону, земельні ділянки, надані у постійне користування ОСОБА_2 оборони, с землями оборони, щодо яких законом визначено спеціальний порядок їх використання.

13.02.2013 року комунальним підприємством спільної власності територіальних громади Роздільнянського району «Лиманське» з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» укладено договір про співробітництво та взаємодію, предметом якого є спільна організація сторонами проведення сколото - геологічних вишукувань в районі аеродрому, тобто па земельних ділянках військових містечок №№ 16 та 17.

З мстою виконання умов договору 01.08.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» уклало угоду про співробітництво та організацію взаємовідносин в галузі охорони навколишнього природного середовища з фізичною особою підприємцем ОСОБА_11, в якого наявна ліцензія ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України на операції у сфері поводження з небезпечними відходами.

Крім того, 26.09.2014 року між ОСОБА_4 КЕЧ району та приватним підприємством «Юреко» укладено договір №67 па проведення природовідновлювальних робіт, спрямованих па поліпшення екологічного стану навколишнього природного середовища на території військових містечок. Предметом договору є роботи щодо виявлення та ліквідації наслідків військової діяльності у військовому містечку № 16.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що будь-яких дозволів щодо передачі зазначених земельних ділянок а ні ОСОБА_2 оборони України, а ні ОСОБА_4 КЕЧ району не надавались та вказаними незаконними діями відповідачі створюють перешкоди землекористувачу - ОСОБА_4 КЕЧ району у здійсненні правомочностей щодо володіння та користування наведеною земельною ділянкою, Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі ОСОБА_2 оборони України, ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкоГідроГео (відповідач-2), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (відповідач-3), в якому просить суд:

- визнати недійсним договір про співробітництво та взаємодію № о/п від 13.02.2013року, укладений між комунальним підприємством спільної власності територіальних громад Роздільшшського району «Лпмапське» (67453, Одеська області, Роздільнянський район, смт. Лммапське Аеродром) з Товариством з обмеженого відповідальністю «ЕкоГідроГео» (04205. м. Київ,, вул. М. Тимошенка, 29-215).

- визнати недійсним договір про співробітництво та організацію взаємовідносин її галузі охорони навколишнього природного середовища № о/п під 01.08.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» (04205. м. Київ, вул. М.Тимошеика. 29-215) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок).

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району земельними ділянками за адресами: Одеська обдасть, Роздільнянський район, військове містечко № 16 (земельна ділянка №68) та військове містечко № 17 (земельна ділянка № 69) площею 809,42 та 80.75 гектарів, відповідно.

29.07.2015р. до канцелярії господарського суду Одеської області від ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач ОСОБА_10 підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське позов підтримує в повному обсязі та просить суд судові витрати віднести за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео».

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

Згідно ч. 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Відповідно до положень частини третьої цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч.1 ст.207 Господарського кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор у якості підстави визнання оспорюваних договорів недійсними, зазначає про не відповідність вимогам чинного на момент укладення договору Законодавства України та суперечить інтересам держави, оскільки , земельні ділянки, що є предметом оспорюваних договорів, надані у постійне користування ОСОБА_2 оборони, с землями оборони, щодо яких законом визначено спеціальний порядок їх використання.

Згідно ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, і їраво власності на землю набувається та реалізується па підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановлення строку. ОСОБА_2 оборони України, як центральний орган виконавчої влади, може приймати рішення стосовно земель оборони в межах прав, наданих користувачу земельної ділянки (ст. 95 Земельного кодексу України).

Пунктом 5 статті 1 16 Земельного кодексу України передбачено, що падання у користування: земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні провадиться лише після вилучення (викупу) її її порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України», землі. закріплені за військовими частинами та установами Збройних сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, вирішення питань щодо порядку надання Збройним силам України в управління об'єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

У даному випадку, власником земельних ділянок, закріплених за суб'єктами, що перебувають у сфері управління ОСОБА_2 оборони України, є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Будь-які дозволи щодо передачі зазначених земельних ділянок, а ні ОСОБА_2 оборони України, а ні ОСОБА_4 КЕЧ району не надавались.

Таким чином, відповідачі укладаючи вищезазначені договори не мали жодних повноважень на володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, розпорядились самовільно і незаконно землями оборони, всупереч вищевказаним вимогам Закону України «Про використання земель оборони», Земельного Кодексу України. Цивільного кодексу України.

Ці відомості також підтверджуються листом начальника відділу Держкомзему у Роздільнянському районі Одеської області від 11.01.2013 року № 19-19-05/2, відповідно до якого, спірні договори, укладені між відповідачами стосовно земельної ділянки, яка належить до категорії земель ОСОБА_2 оборони.

Крім того, дані обставини також підтверджується повідомленням начальника Білгород-Дпістровської КЕЧ району від 02.06.2015 року № 1029, актом сумісної робочої групи військової прокуратури ОСОБА_4 гарнізону та ОСОБА_4 КЕЧ району, складеного 28.05.2015 року за результатами виїзду па місце.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими дормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як передбачено ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання; що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути па вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України та ст. 208 Господарського кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до ст.236 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до положень ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Засади захисту права власності, які поширюються і на правовідносини щодо права користування, регулюються ст.386 Цивільної о кодексу України; право власника па витребування майна із чужого незаконного володіння та захист права власності від. порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння статтями 387. 301 Цивільного кодексу України, а способи захисту прав на земельні ділянки статтею 152 Земельного кодексу України.

Стаття 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" визначає, що субєктами управління обєктами державної власності є:

Кабінет Міністрів України;

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління обєктами державної власності;

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку;

міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління);

Фонд державного майна України;

органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України;

органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами;

державні господарські обєднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури);

Національна академія наук України, галузеві академії наук. Державна керуюча холдингова компанія має статус уповноваженого органу управління щодо об'єктів управління державної власності, що передані до її статутного капіталу та статутного капіталу її корпоративних підприємств.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновків, що комунальне підприємство спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Лиманське» при укладанні договору з Товариством з обмеженого відповідальністю «ЕкоГідроГео» про співробітництво та взаємодію № б/н від 13.02.2013 року предметом якого є спільна організація сторонами проведення сколото - геологічних вишукувань в районі аеродрому, тобто па земельних ділянках військових містечок №№ 16, 17, немало достатньої правосубєктності для укладання таких договорів, оскільки земельні ділянки військового містечка № 16 (земельна ділянка № 68) та військового містечка № 17 (земельна ділянка № 69) площею 809.42 та 80,75 гектарів відповідно, є державною власністю та належать до категорії земель ОСОБА_2 оборони, у звязку із чим даний договір підлягає визнанню недійсним.

Також, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору про співробітництво та організацію взаємовідносин у галузі охорони навколишнього природного середовища № б/н від 01.08.2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_8, оскільки даний договір є похідним від договору про співробітництво та взаємодію № б/н від 13.02.2013 року та укладений на його виконання.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, тому обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як зазначає позивач, відповідачі приступили до виконання укладених між ними договорів та здійснюють свою діяльність на земельних ділянках військового містечка № 16 (земельна ділянка № 68) та військового містечка № 17 (земельна ділянка № 69) площею 809.42 та 80,75 гектарів, відповідно.

Враховуючи наведене позовна вимога прокурора про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району земельними ділянками за адресами: Одеська область, Роздільнянський район, військове містечко № 16 (земельна ділянка № 68) та військове містечко № 17 (земельна ділянка № 69) площею 809,42 та 80.75 гектарів відповідно, також підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, законні та підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі ОСОБА_2 оборони України, ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району до відповідачів ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкоГідроГео (відповідач-2), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (відповідач-3) задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про співробітництво та взаємодію № б/н від 13.02.2013року, укладений між комунальним підприємством спільної власності територіальних громад Роздільнянського району «Лиманське» (67453, Одеська область, Роздільнянський район, смт. Лиманське, Аеродром) з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» (04205. м. Київ,, вул. М. Тимошенка, 29-215).

3. Визнати недійсним договір про співробітництво та організацію взаємовідносин в галузі охорони навколишнього природного середовища № б/н під 01.08.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкоГідроГео» (04205. м. Київ, вул. М.Тимошеика. 29-215) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 (09100, АДРЕСА_1).

4. Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 квартирно-експлуатаційної частини району земельними ділянками за адресами: Одеська область, Роздільнянський район, військове містечко № 16 (земельна ділянка №68) та військове містечко № 17 (земельна ділянка № 69) площею 809,42 та 80.75 гектарів, відповідно.

5. Стягнути з ОСОБА_7 підприємства спільної власності територіальних громад Роздільнянського району „Лиманське (67453, Одеська обл., Роздільнянський р-н., смт. Лиманське Аеропорт; код ЄДРЮО та ФОП 32600175) на користь Державного бюджету України (№ рахунку 3008, Отримувач: УК у м. Одесі/Приморський район код отримувача , Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код класифікації: 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 1 218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп. судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕкоГідроГео (042050 м.Київ, вул. М. Тимошенка, 29-215; код ЄДРЮО та ФОП 25590793) на користь Державного бюджету України (№ рахунку 3008, Отримувач: УК у м. Одесі/Приморський район код отримувача , Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код класифікації: 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 1 218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп. судового збору.

7. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 (09100, АДРЕСА_1; код ЄДРЮО та ФОП НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (№ рахунку 3008, Отримувач: УК у м. Одесі/Приморський район код отримувача , Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код класифікації: 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 1 218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 17 серпня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев