КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа№ 910/4916/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін

від позивача: Кобець Р.Ю. - представник за дов. №ГН-14-Ю від 02.01.2015 року;

від відповідача : Борзенков Ю.М. - представник за дов. №01/230-92 від 02.01.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.05.2015 року

у справі № 910/4916/15-г (суддя: Картавцева Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ВУСО"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 3 564,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "ВУСО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3 564,22 грн. лечись

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі №910/4916/15-г позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" шкоду в розмірі 3 564,22 грн та судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі №910/8981/15-г та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 22, 29 Закону України про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, скаржник зазначив, що матеріали справи не містять достатніх доказів фактичного здійснення позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування.

Крім того, скаржник зазначив про застосування пропорційної відповідальності страховика.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 25.06.2015 року апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

06.02.2014 року між ПрАТ "СК "ВУСО" та Ситніковим А.М. було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 06.02.2014 року (далі - договір), відповідно до умов якого на страхування був прийнятий автомобіль "Kia", державний номер АР 4069 СМ.

Згідно з довідкою ВДАІ ГУ МВС в Харківській області про дорожньо-транспортну пригоду, 13.06.2014 року о 14 год. 15 хв., в м. Харків по вул. ак. Павлова 15 трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу "Kia", державний номер АР 4069 СМ, що належить Ситнікову А.М. та транспортного засобу "Skoda" державний номер АН 8928 НВ, під керуванням Соломіна О.М.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Соломіним О.М. правил дорожнього руху України, якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення постановою Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2014 року.

До ПрАТ "СК "ВУСО" звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору є страховим випадком.

Відповідно до Висновку про оцінку колісного транспортного засобу № 14/7/603/617711 від 22.07.2014 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Kia", державний номер АР 4069 СМ складає 10587, 89 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідно до рахунку № ЗиФ-0237935 від 19.06.2014 року (наявний в матеріалах справи), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Kia", державний номер АР 4069 СМ складає 11 505, 14 грн.

ПрАТ "СК "ВУСО" на підставі Страхового акту № 3156-02 від 06.08.2014 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 11505, 14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9548 від 28.08.2014 року на суму 2849,83 грн та платіжним дорученням № 8822 від 08.08.2014 року на суму 8655,31 грн.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що матеріали справи не містять достатніх доказів фактичного здійснення позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно до ч. 2 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, між винною та потерпілою особами виникло зобов'язання з відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою (п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, як вказує позивач та не заперечує відповідач, 04.10.2014 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 6 940, 92 грн.

За таких обставин, позивач просить суд першої інстанції стягнути з відповідача несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 3 564,22 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Цивільно-правова відповідальність Соломіна О.М. в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля "Skoda" державний номер АН 8928 НВ була застрахована у ТзДВ СК "Альфа-Гарант" на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3739211.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Тобто, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Kia", державний номер АР 4069 СМ, згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АС/3739211), а до ПрАТ "ВУСО" як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, в частині, яке потерпіла особа мала до Соломіна О.М. як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/3739211) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000, 00 грн., франшиза - 1000, 00 грн.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов'язання.

Стосовно заперечень відповідача щодо невірного розрахунку розміру страхового відшкодування, розрахованого в межах фактичних витрат, не враховуючи оцінену суб'єктом оціночної діяльності вартість матеріального збитку, суд першої інстанції дійшов правомірно висновку, що відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

За таких обставин, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, позивач набув права зворотної вимоги до ТзДВ СК "Гарант-Авто" у сумі страхового відшкодування в розмірі 10 505,14 грн. - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми 3 564,22 грн (11505, 14 грн - 6940, 92 грн - 1000, 00 грн = 3 564, 22 грн).

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника про необхідність застосування коефіцієнту пропорційності до вимог про стягнення суми страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Та, договір добровільно страхування наземного транспорту №1-01 від 06.02.2014 року є двостороннім, за яким права та обов'язки виникають у страховика та страхувальника, що в свою чергу виключає будь-яку можливість застосування його положення третіми особами.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що на дату укладання договору добровільного страхування №1-01 від 06.02.2014 року вартість застрахованого автомобіля "КІА RIO", р.н. АР 4069 CM, відповідала погодженій в договорі страховій сумі. При цьому згідно з ст. 9 Закону України "Про страхування", збільшення ринкової вартості майна на момент настання страхового випадку (ТДП) не впливає на розмір страхового відшкодування, яке здійснюється в межах страхової суми визначеної договором, оскільки при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами та тарифами, що діють на момент укладення договору, а відтак відсутні підстави для застосування пропорційних зобов'язань, які визначені в п. 16.17 договору (аналогічна правова позиція міститься в постанові ВГСУ від 18.03.2014 року №910/18043/13).

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі №910/4916/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі №910/4916/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4916/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді М.Л. Яковлєв

К.В. Тарасенко