ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" серпня 2015 р.Справа № 916/2272/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Андрущенко С.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Коваленко Л.С. (довіреність №01 від 04.01.2015р.)

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмежено відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." про стягнення 70 638,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 03.06.2014р. Товариство з обмежено відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." про стягнення 70 638,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.06.2015р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі з призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 03.08.2015р. представником позивача надано витребувані ухвалою суду документи.

Відповідач засідання суду призначені на 24.06.2015р., 22.07.2015р. та 03.08.2015р. не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 05.06.2015р., від 24.06.2015р. та 22.07.2015р. були направлені за належною адресою, зазначеною в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 24.06.2015р. Проте, поштові відправлення ухвали суду від 05.06.2015р. та від 24.06.2015р. були повернені до суду (поштове повідомлення вх.№26739/15 від 22.06.2015р. та поштове повідомлення вх.№30206/15 від 14.07.2015р.).

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення скеровувалися на належну адресу відповідача визначену в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 24.06.2015р., суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

03.08.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

В період з 14.02.2014 року по 28.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАМАНТРАНС-ЕКСПРЕС» (надалі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «П.В.К.» (надалі - замовник) було укладено низку разових договорів надання транспортних послуг.

Відповідно до п. 1 договорів, у порядку і на умовах даного договору, перевізник зобов'язується доставити ввірений йому замовником вантаж за адресою розвантаження в строки, передбачені даним договором, та видати його уповноваженій особі замовника, а замовник зобов'язується оплатити послуги перевізника.

Згідно п. 2.1. договорів, замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги перевізника.

Згідно п.п. 3.1. договорів, розрахунки за перевезення вантажів проводяться між сторонами за умови належного та в повному обсязі виконання договірних зобов'язань, згідно умов цього договору.

Відповідно до п.п. 3.2 договорів, оплата вартості перевезення проводиться замовником на розрахунковий рахунок перевізника в термін не пізніше десяти банківських днів від моменту отримання оригіналів документів - (договору з мокрою печаткою, рахунка фактури, акта виконаних робіт, податкової накладної, ТНН з відміткою про отримання вантажу).

Відповідно до п.п. 4.1. договорів, сторони встановлюють для себе обов'язковість досудового (претензійного) врегулювання спорів у зв'язку з виконанням умов договору. У випадку не досягнення згоди між сторонами, спір вирішується у судовому порядку.

Дані договори на перевезення вантажів автомобільним транспортом, були підписані сторонами та на їх підставі перевізник взяв на себе зобов'язання надати послуги з перевезення вантажу, із узгодженим терміном доставки до певного місця розвантаження. Також, сторонами було досягнуто згоди щодо вартості транспортних послуг за перевезення вантажу, за вказаними вище договорами, яка підлягає оплаті в погоджений сторонами строк, який складає не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів.

В зв'язку з цим, перевізник, на підставі даних договорів, виконав в повному обсязі та належним чином покладені на нього зобов'язання щодо надання послуг з перевезення вантажів, здійснивши перевезення в строки та в порядку передбаченому договорами до пункту та передання його вантажоодержувачам.

Виконання перевізником своїх зобов'язань підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями товарно-транспортних накладних, актів виконаних послуг, погоджені сторонами, на підставі яких, замовник підтвердив відсутність претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) пов'язаних з перевезенням вищезазначеного вантажу.

Таким чином, замовник протягом 10 банківських днів з моменту отримання, на підставі п.п. 3.2. договорів-заявок, вказаних вище документів, зобов'язаний був виконати покладені на нього договорами грошові зобов'язання, щодо оплати за надання послуг з перевезення вантажів за вищезазначеними договорами в розмірі та в строки, що були погоджені сторонами.

Замовник не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання щодо оплати за наданні послуги з перевезення вантажів, перерахувавши лише частину грошових зобов'язань, внаслідок чого у замовника виник борг, всього замовник зобов'язаний сплатити на користь перевізника грошову суму коштів як плату за надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом, в розмірі 70 638 гривень.

Як зазначає позивач у позовній заяві, співробітниками ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» здійснювались дзвінки та звернення до співробітників підприємства ТОВ «П.В.К.» з проханнями розрахуватись за надані послуги.

05.08.2014 року на адресу ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» надійшов гарантійний лист вих. №05/08-14ЕЛ, в якому відповідач повністю підтвердив свої зобов'язання по здійсненню платежу за надані послуги, визнав борг та зобов'язався здійснювати сплату заборгованості перед перевізником по 4000 грн. щотижня, до повного погашення зазначеної заборгованості.

Проте, свої зобов'язання та обіцянки відповідач не виконав, в зв'язку з цим 13.10.2014 року ТОВ «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» надіслало на адресу ТОВ «П.В.К.» претензію щодо погашення заборгованості за надані транспортні послуги по перевезенню вантажів.

Однак, відповідач жодної відповіді на вказану претензію не надав та заборгованість не погасив.

З наведених підстав позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." про заборгованості у сумі 70 638,00 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Судом встановлено, що правовідносини сторін по справі виникли на підставі укладених між ними в період з 14.02.2014 року по 28.11.2014 року низки разових договорів надання транспортних послуг.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та разових договорів - зобов'язання щодо оплати решти вартості отриманих послуг на загальну суму 70 638,00грн. не виконані, внаслідок чого за відповідачем утворився борг, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за отриманий товар, встановлена судом в розмірі 70 638,00грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі - 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32,33,34,38,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмежено відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." про стягнення 70 638,00 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "П.В.К." (67800, Одеська обл., смт. Овідіополь, вул. Портова, буд. 28; ) на користь Товариства з обмежено відповідальністю "ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС" (67700, Одеська обл., м. Біляївка, вул. Леніна, буд. 145; ) суму основного боргу в сумі - 70 638 /сімдесят тисяч шістсот тридцять вісім/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі - 1 827 /одна тисяча вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 10 серпня 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев