РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/14610/15

За позовом: публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД";

до: державного територіально-галузевого об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ";

про: стягнення 50.399,31 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Родич С.В. - за довіреністю від 15.05.2015 № 05/15-15;

відповідача: Андрощук Є.К. - за довіреністю від 16.07.2015 № 1543-НО.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення з останнього 50.399,31 грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено зобов'язання за укладеним між останніми договором від 03.01.2013 № 7309887, яке полягає у виконанні оплачених позивачем послуг, відповідач послуги за договором не надав, тому позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 32.304,00 грн.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 817,79 грн та інфляційних втрат в сумі 17.276,72 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.06.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 910/14610/15.

В судовому засіданні 27.07.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД", як замовником, (далі - позивач) та державним територіально-галузевим об'єднанням "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ", як виконавцем, (далі - відповідач) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 03.01.2013 № 7309887 (далі - Договір).

Предметом Договору є надання відповідачем позивачу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 3.1 Договору позивач здійснює попередню оплату шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання за Договором, відповідач послуги зазначені в Договорі позивачу не надав.

У зв'язку із наведеними вище обставинами, позивачем надісланий відповідачу лист від 16.06.2014 № 515, у відповідності до якого вимагав повернути суму попередньої оплати. Листом від 10.07.2014 № М-7/1336 відповідач надав відповідь, з якої вбачається, що останній фактично визнав заборгованість, однак повернути суму попередньої оплати не має можливості.

Таким чином, вартість невиконаних відповідачем, і в той же час, оплачених позивачем послуг за Договором, складає 32.304,00 грн., які останній просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача, 3 % річних в сумі 817,79 грн та інфляційних втрат в сумі 17.276,72 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 3 ст. 612 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 220 Господарського кодексу України унормовано, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Судом встановлено, що згідно банківських виписок, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, позивачем на підставі Договору перераховано на користь відповідача грошові кошти в якості авансового платежу в сумі 32.304,00 грн.

Суд відзначає, що сторонами спору доказів, підтверджуючих, виконання відповідачем робіт на суму 32.304,00 грн або повернення вказаної суми коштів позивачеві, сторонами спору не надано.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактів, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми попередньої оплати робіт підлягає задоволенню в сумі 32.304,00 грн.

Щодо заявленої позивачем вимоги про застосування до відповідача відповідальності за порушення ним грошового зобов'язання шляхом стягнення з останнього 3 % річних в сумі 817,79 грн та інфляційних втрат в сумі 17.276,72 грн суд зазначає таке.

За приписом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 відповідно до якого - обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином у суду відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання шляхом стягнення 3 % річних в сумі та інфляційних втрат.

Заперечення відповідача викладені у відзиві судом відхиляються, оскільки факт невиконаних відповідачем, і в той же час, оплачених позивачем послуг за Договором належним чином доведений. Крім того, в матеріалах справи наявна письмова відмова відповідача від повернення грошових коштів отриманих від позивача в якості попередньої оплати за Договором.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій з боку відповідача, суд, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає судовий збір на державне територіально-галузеве об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ".

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного територіально-галузевого об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код 04713033, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ МАРГАРИНОВИЙ ЗАВОД" (03039, м. Київ, проспект Науки, 3; ідентифікаційний код 00333581, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 32.304 (тридцять дві тисячі триста чотири) грн 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 серпня 2015 року

Суддя С.В. Балац