РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015Справа №910/12825/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю - підприємства «Полімер»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест»
простягнення 161501,83 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Грабік О.А. - представник;
від відповідача Клименко Т.Є. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємства «Полімер» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» про стягнення основного боргу за договором поставки №03/09-14 від 03.09.2014 у розмірі 84930,92 грн., 3% річних у розмірі 3568,35 грн., інфляційних втрат у розмірі 38614,65 грн. та пені у розмірі 34387,91 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №03/09-14 від 03.09.2014 в частині здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/12825/15 та призначено розгляд справи на 11.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2015, у зв'язку з невиконанням сторонами вимог ухвали суду, поданим відповідачем клопотанням про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 02.07.2015.

02.07.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2015 судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, яка мотивована тим, що відповідачем частково погашено суму основного боргу, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором поставки у розмірі 7930,92 грн., 3% річних у розмірі 3568,35 грн., 34387,91 грн. пені та інфляційні втрати у розмірі 38614,65 грн. Вказаною ухвалою суду такоож відповідно до вимог ст.69 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням позивача продовжено строк розгляду справи №910/12825/15 на 15 днів.

В судовому засіданні 14.07.2015 оголошено перерву до 23.07.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 23.07.2015 надав суду заяву про зменшення позовних вимог, яка мотивована тим, що відповідачем частково погашено суму основного боргу, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором поставки у розмірі 1930,92 грн., 3% річних у розмірі 3568,35 грн., 34387,91 грн. пені та інфляційні втрати у розмірі 38614,65 грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів належного виконання ним зобов'язань за договором поставки, у зв'язку з численними порушеннями у наданих позивачем довіреностях, виданих видаткових накладних, позивачем не надано рахунків та доказів їх надання покупцю відповідно до п. 7.1. укладеного між сторонами договору, а отже, на думку відповідача строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати товару не настав, зокрема, і через відсутність доказів реалізації товару.

В судовому засіданні 23.07.2015 розглянуто клопотання відповідача від 23.07.2015 про призначення криміналістично-технічної експертизи документів з метою перевірки автентичності документів та встановлення особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

За змістом п.5 Постанови №4 від 23.03.2012 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006 Вищого господарського суду України «Про деякі питання призначення судових експертиз» судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить ч.2 п.2 Постанови №4 від 23.03.2012 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи».

Суд відзначає, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті. Поставлені відповідачем у клопотанні про призначення експертизи питання не входять до предмету доказування у справі. Таким чином, відсутні підстави для призначення криміналістично-технічної експертизи документів у справі №910/12825/15, дослідження всіх обставин даного спору не потребує спеціальних знань, а отже клопотання відповідача є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Крім цього, не підлягає задоволенню чергове клопотання відповідача про витребування доказів у позивача як необґрунтоване та безпідставне.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством «Полімер» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РМ - Інвест» (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №03-09/14 (надалі - договір) за умовами якого, постачальник зобов'язується поставити поліетиленову термозбіжну плівку, а покупець прийняти та оплатити товар (п.1.1), найменування та асортимент товару, що підлягає поставці за договором, вказуються в накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1), ціна при поставці автотранспортом на склад покупця, м. Київ, вул.. Промислова, 4-Б складає 34,5 грн./кг та включає в себе транспортні витрати (п.5.1), загальна ціна цього договору складає суму всіх його накладних, підписаних сторонами на кожну поставку товару (п.6.1), покупець здійснює 100% оплату вартості товару, протягом 5-ти календарних днів з моменту поставки товару, банківським переказом на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку, наданого постачальником, поставка кожної партії товару підтверджується відповідними товаросупровідними документами (п.7.1), товар приймається на підставі видаткової накладної та у відповідності з паспортом якості, наданим постачальником (п.12.1), строк пред'явлення претензій щодо асортименту, кількості та якості товару становить 20 календарних днів з дня поставки, днем поставки вважається день передачі товару покупцю (п.12.2), товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю - згідно із рахунком - фактурою та видатковою накладною (п.12.3), за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.13.2).

Постачальником було поставлено, а покупцем було прийнято товар відповідно до видаткових накладних №7 від 15.09.2014 на суму 36114,60 грн., №8 від 29.09.2014 на суму 183616,24 грн., №6 від 04.11.2014 року на суму 140904,90 грн., №2 від 25.11.2014 на суму 149346,78 грн., №3 від 03.12.2014 року на суму 62839,99 грн., №6 від 08.12.2014 на суму 99239,99 грн., №0 від 11.12.2014 на суму 160019,99 грн., №5 від 15.12.2014 на суму 145303,98 грн., №3 від 23.12.2014 на суму 173135,18 грн., №8 від 26.12.2014 на суму 173109,38 грн., №2 від 08.01.2015 на суму 173726,52 грн., №1 від 29.01.2015 на суму 157099,80 грн., №9 від 20.02.2015 на суму 57432,17 грн., №1 від 02.03.2015 на суму 45041,40 грн., а всього на загальну суму 1756930,92 грн.

Фактичне отримання товару покупцем підтверджується печатками останнього на вище перелічених видаткових накладних та довіреностями відповідача на отримання товару.

Відповідно до виписки з картки рахунку позивача, відповідачем було сплачено за отриманий товар 1755000,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не сплатив позивачу 1930,92 грн. за отриманий товар (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог), останній звернувся з відповідним позовом до Господарського суду міста Києва. Крім цього, за прострочку виконання зобов'язань по оплаті переданого товару позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3568,35 грн., 34387,91 грн. пені та інфляційні втрати у розмірі 38614,65 грн. грн.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на вказані приписи закону та приймаючи до уваги умови п.7.1 договору строк оплати поставленого позивачем та прийнятого відповідачем товару на момент розгляду справи настав.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було прийнято товар на загальну суму 1756930,92 грн. та здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 1755000,00 грн., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1930,92 грн.

При цьому, посилання відповідача у відзиві на позов на те, що позивачем не надано доказів належного виконання ним зобов'язань за договором поставки, у зв'язку з численними порушеннями у наданих позивачем довіреностях, виданих видаткових накладних, а також на те, що позивачем не надано рахунків та доказів їх надання покупцю відповідно до п. 7.1. укладеного між сторонами договору судом визнаються необґрунтованими з наступних підстав.

Зокрема, довіреності по формі №М-2 на отримання товару надавались самим відповідачем уповноваженій на отримання товару особі, а отже, відповідальність за внесення даних в довіреність несе саме відповідач. Належним та допустимим доказом отримання товару за договором є видаткові накладні, які скріплені печатками сторін.

Твердження відповідача стосовно того, що видаткові накладні не є належним доказом виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару суд відхиляє.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п.1 Інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012 Вищого господарського суду України зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Також з п.1 Оглядового листа №06/767/2013 від 29.04.2013 Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вбачається, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Таким чином, видаткові накладні, підписані представниками обох сторін, є належним підтвердження здійснення господарської операції.

При цьому, господарський суд зазначає, що вказані вище видаткові накладні скріплені печаткою відповідача.

Відповідно до п.64 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що затверджена Постановою №1893 від 27.11.1998 Кабінету Міністрів України, обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій. Особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11 (додаток 11), бланків - у журналі за формою 12 (додаток 12) окремо за видами бланків. Видача бланків відповідальним за їх використання особам здійснюється під розписку у відповідних журналах.

Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються (п.68 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, яку затверджено Постановою №1893 від 27.11.1998р. Кабінету Міністрів України).

Згідно з п.69 Інструкції у разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи Міністерства внутрішніх справ України та вжити заходів для їх розшуку.

Отже відповідальність за печатки, штампи, фірмові бланки та їх використання несе саме суб'єкт господарювання, а також уповноважені ним особи.

Щодо твердження відповідача у відзиві на позов про те, що позивачем не надано рахунків та доказів їх надання покупцю відповідно до п. 7.1. укладеного між сторонами договору, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в п.7.1 договору сторони погодили, що покупець здійснює 100% оплату вартості товару, протягом 5-ти календарних днів з моменту поставки товару, банківським переказом на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку, наданого постачальником, поставка кожної партії товару підтверджується відповідними товаросупровідними документами.

Доказів виставлення рахунків на оплату товару відповідно до умов цього пункту угоди позивачем суду не надано. Однак, відсутність рахунків не звільняє відповідача від зобов'язання оплатити отриманий товар, оскільки за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за переданий товар.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.1 якої особи, що вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 вказаного нормативно-правового акту, яка передбачає, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.09.2009 Верховного суду України по справі №37/405 та постанові від 18.06.2013 Вищого господарського суду України по справі №923/38/13-г.

В даному випадку, платіжні реквізити сторін наведені в договорі поставки №03-09/14 від 03.09.2014.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 1930,92 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 34387,91 грн., 3% річних у розмірі 3568,35 грн. та витрати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 38614,65 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 13.2. договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем. Відповідно, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 34387,91 грн. визнаються судом обґрунтованими та задовольняються відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3568,35 грн. та витрати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 38614,65 грн. ґрунтуються на положеннях ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі згідно наданого позивачем розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду зокрема у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. При цьому, у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи те, що позивачем зменшено розмір позовних вимог та внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, поверненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2263,04 грн., який сплачений згідно платіжного доручення №781 від 29.04.2015.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-Інвест» (01013, м. Київ, вул. Промислова, 4Б, ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства «Полімер» (21034, м. Вінниця, вул. К.Маркса, буд. 50, ідентифікаційний код 23058539) заборгованість у розмірі 1930 (одна тисяча дев'ятсот тридцять) грн. 92 коп., 34387 (тридцять чотири тисячі триста вісімдесят сім) грн. 91 коп. пені, 3% річних у розмірі 3568 (три тисячі п'ятсот шістдесят вісім) грн. 35 коп., 38614 (тридцять вісім тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 65 коп. витрат з урахуванням індексу інфляції та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства «Полімер» (21034, м. Вінниця, вул. К.Маркса, буд. 50, ідентифікаційний код 23058539) 2263 (дві тисячі двісті шістдесят три) грн. 04 коп. судового збору, який сплачений згідно платіжного доручення №781 від 29.04.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 05.08.2015

Суддя Ю.М. Смирнова