ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р.Справа № 5016/1956/2012(5/74)
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Поліщук Л.В.

(Склад колегії змінено на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від кредиторів - не з'явилися;

від банкрута - не з'явилися;

ліквідатор - арбітражний керуючий Сашин О.А.;

від ППВТФ «Агро-ленд» - не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Сашина О.А.

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015

у справі №5016/1956/2012(5/74)

за заявою УПФУ в Центральному районі м.Миколаєва

Кредитори:

1) Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Снігурівському районі Миколаївської області, 57300, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Леніна, 72

2)ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва Миколаївської області державної податкової служби, 54030, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 24/2

3) Центральний районний центр зайнятості м.Миколаєва, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, 68

4)Жовтнева міжрайонна державна податкова інспекція Головного управління

Міндоходів у Миколаївській області, 54050, м.Миколаїв, вул.Торгова, 63-А

5) Публічне акціонерне товариство "Дельта-Банк", 01015, м.Київ, вул.Фрунзе, 39

6) Державне підприємство "Державний резервний насіннєвий фонд України", 03038, м.Київ, вул.Ямська, 32

7)Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, 54017, м.Миколаїв, пр.Леніна, 93

8)Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", 03187, м.Київ, вул.Академіка Заболотного, 38, офіс 23

9) Снігурівське управління водного господарства, 57300, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Леніна, 196

10) Миколаївське обласне управління водного господарства, 54030, м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 14

11) Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрмаш-Універсал", 73034, м.Херсон, вул. 200 річчя Херсону, 7, корп. 3, кв. 65

12) Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія", 04050, м.Київ, вул.Мельникова, 12

13) Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", 04053, м.Київ, вул.Смирнова-Ласточкіна, 10-а

до боржника ПВТФ "Агроділо"

про банкрутство

ліквідатор - арбітражний керуючий Сашин О.А.

за участю Філії Товарної біржі "Електронні торги України" в м.Херсон, 73025, м.Херсон, вул.Михайловича, 9/33, кв.7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015р. (суддя Міщенко В.І.) відмовлено в задоволенні заяви ліквідатора Приватної виробничо-торгівельної фірми „Агроділо" Сашина О.А. від 23.10.2014р. №23-10/14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.10.2008р., укладеного між Приватною виробничо-торгівельною фірмою "Агроділо" та Приватним підприємством виробничо-торгівельною фірмою "Агро-ленд".

Судове рішення мотивоване тим, що укладений договір від 07.10.2008р. між банкрутом та ППВТФ „Агро-ленд" не завдав збитків банкруту або його кредиторам, оскільки ліквідатор не обґрунтував належними доказами, в чому саме полягають збитки, кредитори також не заявляли про спричинення їм збитків спірним договором. Майновий комплекс, який знаходиться по вул.. Виноградна, 21 в м. Снігурівка Миколаївської області та є предметом договору купівлі-продажу від 07.10.2008р. був переданий ППВТФ „Агро - ленд", який в свою чергу провів розрахунок за цим договором повністю, грошові зобов'язання перед банкрутом, як продавцем за цим договором - відсутні. Наведене вказує на вільне волевиявлення сторін при укладенні договору купівлі-продажу від 07.10.2008р., на те, що сторони мали на меті при укладенні вказаного правочину настання юридичних наслідків, та про те, що були досягнуті всі істотні умови договору та відповідали вимогам чинного законодавства. Ліквідатор Сашин О.А. не довів порушення своїх прав в аспекті обґрунтування підстав недійсності правочину.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, арбітражний керуючий-ліквідатор ПВТФ „Агроділо" Сашин О.А. просить рішення господарського суду від 16.069.2015р. по справі №5016/1956/2012(5/74) стосовно майнового комплексу, розташованого Миколаївська область, м. Снігурівка, вул. Виноградна, 21 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ПВТФ „Агроділо", а саме - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.10.2008р., укладений між ПВТФ „Агроділо" та ППВТФ „Агро-ленд", за яким було відчужено майнові активи боржника, а саме - майновий комплекс, що розташований за адресою: вул. Виноградна, 21 в м. Снігурівка Миколаївської області, посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського нотаріального округу Шульгою Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1247, з моменту його укладення.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України та без урахування фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів.

Так, суд не звернув увагу на ту обставину, що єдиним власником та керівником як покупця так і продавця за цим договором є одна і таж особа - ОСОБА_3, який є засновником і керівником цих підприємств, він же оцінював об'єкт купівлі-продажу, приймав рішення щодо його продажу, отримав за нього кошти - 120000грн.

Балансова вартість об'єкта купівлі-продажу не може бути належним доказом вартості цього об'єкта, оскільки нічим не підтверджена.

Згоду на продаж майнового комплексу надав ВАТ „Кредитпромбанк", правонаступником якого є ПАТ „Дельта - Банк". Банк не заперечував проти переведення боргу за кредитним договором №02/116/06-КЛТ з ПВТФ „Агроділо" на ППВТФ „Агро-ленд", але в матеріалах справи знаходяться Договір про переведення боргу за кредитним договором №2/147/07-КЛТ від 29.08.2007р. та договором переведення боргу від 19.09.2008р..

Договірна ціна об'єкту договору - 120000грн., з ПДВ, є вартістю нижчою за балансову вартість об'єкта станом на 07.10.2008р. згідно якої 120000грн. становило вартість майнового комплексу без ПДВ. Вартість за якою було відчужено майновий комплекс - 120000грн. є заниженою порівняно з балансовою вартістю відчужуваного об'єкта за договором, що спричиняє боржникові збитки. Наявна відсутність належного розрахунку за договором, в порядку та на умовах договору, що є прямим свідченням нанесення шкоди банкруту та його кредиторам.

У випадку, коли виконання договору завдає збитків боржнику, це є підставою для визнання такого договору недійсним, за заявою арбітражного керуючого на підставі п. 10 ст. 17 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом".

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи), на предмет їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутноьго в засіданні арбітражного керуючого, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.09.2012 р. порушено провадження у справі № 5016/1956/2012(5/74) про банкрутство позивача за ознаками ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції, чинній до 19.01.2013 р. (далі - Закону про банкрутство).

Постановою господарського суду Миколаївської області від 31.10.2012 р. суд визнав боржника банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Сашина О.А.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.04.2015 р. продовжено строк ліквідаційної процедури у справі про банкрутство боржника на шість місяців до 18.10.2015 р.

27.10.2014 р. від ліквідатора банкрута Сашина О.А. надійшла заява № 23-10/14 від 23.10.2014 р. (т. IV, арк. спр. 111-115) в якій він просить, в межах справи про банкрутство, на підставі ст.ст. 5, 17, 25 Закону про банкрутство, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.10.2008 р., укладений між банкрутом та Приватним підприємством виробничо-торгівельною фірмою "Агро-ленд", за яким було відчужено майнові активи банкрута, а саме: майновий комплекс, що розташований за адресою: вул.Виноградна, 21, м.Снігурівка, Миколаївська область, посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1247, з моменту його укладення. Крім того, ліквідатор просить стягнути з Приватного підприємства виробничо-торгівельної фірми "Агро-ленд" на користь банкрута 1218,00 грн. судового збору.

Ліквідатор ґрунтує свої вимоги на тому, що відчуження майна по спірному договору проведено за заниженою ціною, так як майно було продане за 120000,00 грн., а балансова вартість майнового комплексу складала 120000,00 грн. без податку на додану вартість, що спричиняє боржнику збитки; невиконані умови щодо розрахунку покупця за придбане майно, так як відсутні докази належного розрахунку за договором, що є прямим свідченням нанесення шкоди банкруту та його кредиторам; виконання спірного договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності банкрута; укладання спірного договору призвело до зменшення активів позивача, завдало значних збитків банкруту та його кредиторам; спірний договір було укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

16.12.2014р. Приватне підприємство виробничо-торгівельна фірма "Агро-ленд" (далі - ППВТФ "Агро-ленд") надало письмові пояснення від 15.12.2014 р. (т. IV, арк. спр. 193-196) в яких просить відмовити в задоволенні заяви ліквідатора у зв'язку з її необґрунтованістю, оскільки ліквідатором пропущено річний строк, передбачений ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; ліквідатором пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України, так як така вимога могла бути пред'явлена до 07.10.2011 р.; укладеним договором купівлі-продажу не завдано збитків банкруту або його кредиторам, так як сторони досягли всіх істотних умов договору; ліквідатором не обґрунтовано належними доказами, у чому саме полягають збитки, що нібито були завдані банкруту укладеним спірним договором; ліквідатором не доведено фіктивність правочину, так як ліквідатор банкрута, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Ухвалами господарського суду Миколаївської області від 25.02.2015 р., 28.04.2015 р., 19.05.2015 р. зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (правонаступник ВАТ "Кредитпромбанк") надати до суду належним чином засвідчені копії листа Миколаївської філії ВАТ "Кредитпромбанк" від 03.10.2008 р. № 322/08, договору про переведення боргу від 03.10.2008 р. та оригіналів вказаних документів для огляду в судовому засіданні, але Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" не виконало вимоги вищевказаних ухвал Господарського суду Миколаївської області.

22.12.2014р. ліквідатор банкрута Сашин О.А. подав заяву від 15.12.2014 р. № 02-01/181/196/1956-14 в якій просить визнати поважною причину пропуску встановленого законом строку і відновити пропущений строк.

07.10.2008 року між банкрутом та ППВТФ "Агро-ленд" укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського нотаріального округу Шульгою Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1247 (далі - Договір від 07.10.2008 р.).

Згідно з умовами Договору від 07.10.2008 р. банкрут, на підставі рішення власника і засновника банкрута від 23.09.2008 р. № 15, продає, а ППВТФ "Агро-ленд" купує майновий комплекс, який знаходиться по вулиці Виноградна, 21 в місті Снігурівка Миколаївської області загальною площею 4531,0 кв. м та складається із: адміністративної будівлі А-1, матеріал стін камінь, площа 174,40 кв. м; їдальні В-1, матеріал стін камінь, площа 81,0 кв. м; диспетчерської Д-1, матеріал стін камінь, площа 96,10 кв. м; кочегарки М-1, матеріал стін камінь, площа 98,10 кв. м; боксу Г-1, матеріал стін камінь, площа 462,9 кв. м; боксу Е-1, матеріал стін камінь, площа 368,70 кв. м; профілакторію Ж-1, матеріал стін камінь, площа 775,6 кв. м; кузні Ю-1, матеріал стін камінь, площа 10,0 кв. м; вбиральні З-1, матеріал стін камінь, площа 10,0 кв. м; ангару Л-1, матеріал стін камінь, площа 1053 кв. м; мийки К-1, матеріал стін камінь, площа 215,0 кв. м; забору № 1, залізо/бетон, площа 1164,0 кв. м; забору № 2, цегла, площа 10,0 кв. м; ворот № 3, залізні, площа 12,20 кв. м.

Відповідно до п. 2.1 Договору від 07.10.2008 р. продаж майнового комплексу вчиняється за 120000,00 грн., з урахуванням ПДВ, які банкрут одержав від ППВТФ "Агро-ленд" повністю до підписання цього договору згідно довідки банкрута від 03.10.2008 р. № 361.

Продаж майна здійснено за згодою заставного кредитора, що підтверджується листом Миколаївської філії ВАТ "Кредитпромбанк" від 03.10.2008 р. № 322/08 (т. V, арк. спр. 167) та договором про перевід боргу від 03.10.2008 р. (т. V, арк. спр. 168), про що вказано в спірному договорі.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діє з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Оскільки, провадження у справі № 5016/1956/2012(5/74) про банкрутство боржника було порушено 28.09.2012 року, то при розгляді справи судом застосовано норми Закону в редакції, що діяла станом на 18.01.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими; з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає у встановленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом, таким чином, Законом передбачено право ліквідатора з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 Закону, подати до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника та вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України загальними умовами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є наявність у особи, що вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності та наявність вільного волевиявлення учасника на вчинення правочину, яке повинно відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Суд визнав, що укладеним Договором від 07.10.2008 р. між банкрутом та ППВТФ "Агро-Ленд" не завдано збитків банкрута або його кредиторам.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ліквідатор не обґрунтував належними доказами, у чому саме полягають збитки, що нібито були завдані банкруту укладеним спірним договором, кредитори не заявляли про спричинення їм збитків спірним договором.

Твердження ППВТФ "Агро-Ленд" відносно того, що ліквідатором пропущено строк позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України та річний строк, передбачений ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній з 19.01.2013 р.) судом не приймаються, оскільки провадження у справі про банкрутство було порушено 28.09.2012 року, то при розгляді справи судом застосовуються норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 19.01.2013 р.). У даному випадку процедура визнання недійсним договору не є позовним провадженням, оскільки ліквідатором подано позов в межах справи про банкрутство, тому стосовно таких правовідносин суд не застосовує положення Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності.

Також, ліквідатор банкрута стверджує, що Договір купівлі-продажу від 07.10.2008р. було укладено між сторонами без намірів реального настання правових наслідків, тобто має ознаки фіктивності. Проте з такою позицією ліквідатора погодитись не можна, виходячи з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Ліквідатор, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Майновий комплекс, який знаходиться по вулиці Виноградна, 21 в місті Снігурівка Миколаївської області, та є предметом Договору купівлі-продажу від 07.10.2008 р., був переданий ППВТФ "Агро-Ленд", який в свою чергу провів розрахунок за цим договором повністю, грошові зобов'язання перед банкрутом, як продавцем по Договору купівлі-продажу від 07.10.2008р. - відсутні.

Вищенаведене вказує на вільне волевиявлення сторін при укладанні Договору купівлі-продажу від 07.10.2008р., на те, що банкрут, як продавець та ППВТФ "Агро-ленд" мали на меті при укладанні вказаного правочину настання юридичних наслідків, та про те, що були досягнуті всі істотні умови договору та відповідали вимогам чинного законодавства.

Отже, у даному випадку ліквідатор Сашин О.А. не довів порушення своїх прав в аспекті обґрунтування підстав недійсності правочину.

Таким чином, судом встановлено, що права банкрута не порушуються укладенням оспорюваного договору. Крім цього, матеріалами справи підтверджується настання реальних правових наслідків укладеного правочину.

З обґрунтованістю висновків суду погодитися - можна.

Господарським судом Миколаївської області 28.09.2012р. за заявою Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва порушено провадження у справі про банкротство ПТВФ „Агроділо", оскільки останній неспроможний задовольнити вимоги кредитора на загальну суму 7500,77грн., а також у зв'язку з відсутністю боржника за місцезнаходженням, тобто, справа про банкрутство порушена в порядку ст. 52 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній до 19.01.2013р.).

Постановою господарського суду Миколаївської області від 31.10.2012р. визнано боржника банкрутом., відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Сашина О.А., зобов'язано його вчинити певні дії та інше.

27.10.2014р. ліквідатор звернувся до суду з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.10.2008р., укладеного між ПВТФ „Агроділо" та ППВТФ „Агро-ленд", за яким було відчужено майнові активи боржника, а саме - майновий комплекс, що розташований за адресою: вул.. Виноградна, 21 м. Снігурівка Миколаївська область, посвідчений нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Шульгою Т.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1247, з моменту його укладення.

Згідно з п.1.1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції з 19.01.2013р.) положення цього Закону застосовується господарськими судами під час розгляду справ про банкротство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Оскільки провадження у справі №5016/1956/2012 (5/74) про банкрутство боржника порушено 28.09.2012р. то при розгляді справи судом застосовуються норми Закону в редакції, що діяла станом на 18.01.2013р.

Відповідно до ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, між тим, щодо подання до господарського суду заяв про визнання недійсним угод боржника з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 цього Закону.

Частиною 10 ст. 17 Закону про банкрутство передбачено, що керуючий санацією має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо:

- виконання договору завдає збитків боржнику;

- договір є довгостроковим (понад 1 рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника;

- виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Як свідчать матеріали справи і це встановлено господарським судом, спірний договір виконано в 2008р.

За таких обставин, у ліквідатора відсутні підстави для звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсною угоди боржника з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 Закону про банкротство, оскільки ці норми застосовуються виключно на стадії санації та виключно до невиконаних договорів.

Господарським судом зроблено правильний висновок про необґрунтованість вимог ліквідатора банкрута та відсутність підстав для задоволення заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.10.2008р., укладеного між банкрутом та ПП ВТФ „Агро - ленд".

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 ГПК України,

суд постановив:

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 16.06.2015 року у справі №5016/1956/2012(5/74) про відмову у задоволенні заяви ліквідатора Приватної виробничо-торгівельної фірми «Агроділо» Сашина О.А. від 23.10.2014р. №23-10/14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 07.10.2008р. укладеного між Приватною виробничо-торгівельною фірмою «Агроділо» та Приватним підприємством виробничо-торгівельною фірмою «Агро - ленд» - залишити без змін, апеляційну скаргу Сашина Олександра Андрійовича - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Поліщук