ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа № 911/2135/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна технологічна компанія», Київська область, м. Вишгород

до Вишгородської міської ради, Київська область, м. Вишгород

про стягнення 87337,50 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Пантерилов В.В. - арбітражний керуючий (ухвала від 23 лютого 2015 року №Б911/96/08/13-г);

від відповідача: Фіалко Н.В. (довіреність №2-28/233 від 6 березня 2015 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна технологічна компанія» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Вишгородської міської ради (далі - відповідач) про стягнення 87337,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу від 15 травня 2008 року за №47 та неналежне виконання господарських зобов'язань за видатковою накладною №РН-0002345 від 21 жовтня 2008 року, а саме, відповідач не сплатив грошові кошти за отриманий товар за договором та видатковою накладною, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 87337,50 грн.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 19 травня 2015 року та призначено справу до розгляду на 9 червня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 9 червня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 23 червня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 23 червня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 4 серпня 2015 року.

Представник відповідача в усних та письмових поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву, проти позову заперечував.

4 серпня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна технологічна компанія» (за договором - продавець) та Вишгородською міською радою (за договором - покупець) 15 травня 2008 року укладено договір купівлі-продажу за №47.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що продавець зобов'язується передати у власність покупця відсів, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору.

Згідно пункту 3.1 договору, передача товару покупцеві здійснюється за видатковою накладною, в якій вказується найменування, кількість, узгоджена ціна та загальна кількість товару, що поставляється.

Як вбачається з пункту 5.1 договору, загальна кількість товару, що передається за даним договором, складає 602,9 тон на суму 45217,50 грн.

Як зазначає позивач, заборгованість у розмірі 45217,50 грн. утворилась за відповідачем через неналежне виконання умов договору купівлі-продажу за №47 від 15 травня 2008 року.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вже зазначалось, пунктом 3.1 договору передбачено, що передача товару покупцеві здійснюється за видатковою накладною, в якій вказується найменування, узгоджена ціна та загальна кількість товару, що поставляється.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до суду не подано жодних доказів, а саме, первинних бухгалтерських документів щодо передачі відповідачеві, та прийняття ним товару за договором купівлі-продажу за №47 від 15 травня 2008 року.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів.

Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій, що стосуються виконання ними зобов'язань, повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Документами, які є підставою для оприбуткування товару, є накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, суд встановив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт поставки відповідачу товару за договором купівлі-продажу №47 від 15 травня 2008 року.

Отже, відсутність первинних бухгалтерських документів, що підтверджують передачу відповідачу товару на загальну суму 45217,50 грн. за договором купівлі-продажу за №47 від 15 травня 2008 року, є підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 45217,50 грн. заборгованості.

Крім того, на підставі видаткової накладної №РН-0002345 від 21 жовтня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна технологічна компанія» та Вишгородською міською радою виникли господарські зобов'язання, згідно яких позивач передав відповідачу товар, зазначений у вищевказаній накладній.

Загальна вартість переданого товару, відповідно до зазначеної накладної, становить 42120,00 грн.

Згідно з ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, у даному випадку між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначає позивач, станом на день звернення з даним позовом до суду, відповідачем не оплачено товар, прийнятий відповідачем на підставі видаткової накладної №РН-0002345 від 21 жовтня 2008 року.

Однак, наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1059 від 10 листопада 2008 року підтверджується, що відповідач розрахувався з позивачем за поставлений на підставі видаткової накладної №РН-0002345 від 21 жовтня 2008 року товар у повному обсязі, перерахувавши на рахунок позивача 42120,00 грн.

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 42120,00 грн. є необґрунтованою та безпідставною.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено - 6 серпня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць