РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2015Справа №910/14421/15

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА»
доПублічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ»
простягнення 202 630,14 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Полонський О.Ю. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» про стягнення 202 630,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконане зобов'язання з повернення суми грошових коштів за договором про депозитний вклад «Стандартний» №DU174/2014-33 від 22.04.2015 р., у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для стягнення з відповідача суми депозиту у розмірі 200 000,00 грн., а також процентів за користування депозитом у розмірі 2 630,14 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.07.2015 р.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, а також заборонити відповідачу здійснювати дії щодо відчуження належного йому на праві власності майна.

Приписами ст. 66 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Згідно з п. 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів, з якими приписи ст. 66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 31.07.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача.

30.07.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що згідно постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 р. Публічне акціонерне товариство «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 08.06.2015 р. в установі відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливило виконання зобов'язань за договором №DU174/2014-33 від 22.04.2015 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується підписом його представника в розписці в повідомленні про перерву від 08.07.2015 р.

Суд відзначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, а пояснення його представника були заслухані судом в попередньому судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні 31.07.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2015 р. між ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (Банк) та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (вкладник) було укладено договір про депозитний вклад «Стандартний» №DU174/2014-33 строком на місяць (в національній валюті) (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 2.1 Договору вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок №2651.6.074756.052 в Світловодське відділення ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702 грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. в національній валюті на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.2 Договору депозит розміщується на строк з 22.04.2015 р. до 23.05.2015 р. включно, а згідно з пунктом 2.3 - банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 20% річних.

Пунктом 2.5 Договору визначено, що внесення/повернення грошових коштів на депозитний рахунок підтверджується випискою з депозитного рахунку, засвідченою штампом банку та підписом уповноваженого працівника банку. У виписці зазначається: найменування Банка, найменування вкладника, номер депозитного рахунку, кошти, зараховані/списані на/з депозитного рахунку, залишок коштів на депозитному рахунку, а також дата зарахування та списання коштів з депозитного рахунку. У випадку, якщо вкладник не звернувся до банку із заявою про повернення суми депозиту не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати закінчення депозиту, цей договір вважається пролонгованим на той же строк та процентна ставка на наступний період вважається поновленою за згодою сторін на рівні процентної ставки, що діє в банку на дату пролонгації депозиту. Інші умови депозиту залишаються без змін. Кількість пролонгацій необмежена.

На виконання умов Договору позивач перерахував на користь відповідача депозитні кошти у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1269 від 22.04.2015 р.

26.05.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою №2552/1 від 25.05.2015 р. про дострокове розірвання Договору та повернення суми депозиту, а також суми процентів за користування грошовими коштами (депозитом) протягом 3 робочих днів з моменту подання такої заяви до банку.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором в частині повернення грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн., а також сплати процентів за користування такими коштами.

Судом встановлено, що Договір за своєю юридичною природою є договором банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.4 Глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» (надалі - «Положення»), за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.05.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою №2552/1 від 25.05.2015 р. про дострокове розірвання Договору та повернення суми депозиту, а також суми процентів за користування грошовими коштами (депозитом) протягом 3 робочих днів з моменту подання такої заяви до банку.

Згідно з абз. 1 п. 3.3 Положення банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Відповідно до абз. 2 п. 3.3 Положення за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з абз. 3 п. 3.3 Положення у разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний:

- прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку;

- взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Відповідно до абз. 4 п. 3.3 Положення банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Згідно з ч. 3 ст. 1058 Цивільного кодексу України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 р. № 358 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 р. № 114 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», згідно з яким з 08.06.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ».

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банків.

Відповідно до статті 2 Закону кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно із ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду; уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі Договору у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо повернення депозитних коштів, а також сплати відсотків за користування такими коштами.

Таким чином, враховуючи, що відповідач є кредитором позивача за Договором щодо виконання відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості, є саме вимогою кредитора та не може бути виконана відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації з 08.06.2015 р.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі №910/9232/14 та від 20.05.2015 р. у справі №910/11139/14.

З огляду на те, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» є кредитором ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» щодо майнового зобов'язання з дострокового повернення вкладу та з урахуванням встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (пункт 1 частини 5 статті 36) заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» до ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» з викладених в позові правових підстав необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.08.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко