РІШЕННЯ

04.08.2015Справа №910/16249/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/16249/15

за позовом товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», м. Київ,

про стягнення 1 431 250,14 грн.,

за участю представників:

позивача - Борзенкова Ю.М. (довіреність від 02.01.2015 № 01/230-92);

відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк): 907 989,04 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору банківського вкладу «Оптимістичний» від 17.01.2014 № 1293-11 (далі - Договір); 326 264,79 грн. втрат від інфляції; 186 324,33 грн. пені; 10 671,98 грн. 3% річних, а всього 1 431 250,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 21.07.2015.

16.07.2015 відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю часу для підготовки відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 розгляд справи було відкладено на 04.08.2015 у зв'язку з неявкою представників відповідача.

03.08.2015 відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 04.08.2015 заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення, виходячи з такого.

Відповідач у клопотання вказав таке: у зв'язку із уточнення достовірності позовних вимог та можливості врегулювання спору мирним шляхом банк вважає за необхідне клопотати про відкладення господарської справи.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі статтею 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини першої статті 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Розгляд справи уже відкладався за клопотанням відповідача (21.07.2015); Банк не подав суду жодного документального підтвердження вжиття заходів щодо мирного врегулювання спору.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Отже, повторне відкладення судового розгляду в даній справі є недоцільним і таким, що суперечить принципу розумності строку вирішення спору.

Представник позивача у судовому засіданні 04.08.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 04.08.2015 не з'явилися, вимоги ухвал суду від 26.06.2015 та від 21.07.2015 не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 04.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2011 Банком і Товариством (клієнт) укладено Договір, за умовами якого:

- клієнт надає Банку суму грошових коштів (далі - вклад) у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї відповідно до умов Договору (пункт 1.1 Договору);

- вклад складається з вкладних траншів, що розміщені клієнтом згідно з умовами Договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених Договором та додатками, укладеними в рамках Договору і які є його невід'ємною частиною (пункт 1.2 Договору);

- Договір діє до 26.01.2012. Внесення коштів на вкладний рахунок відбувається протягом строку дії Договору (пункт 1.4 Договору);

- на суму вкладу в розрізі вкладних траншів Банк нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в додатках, що є невід'ємною частиною Договору (пункт 2.1 Договору);

- при закінченні строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється Банком самостійно в день закінчення строку розміщення вкладного траншу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний у розділі 8 Договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний у листі клієнта про повернення коштів (пункту 3.1 Договору);

- при настанні терміну, вказаного в пункті 1.4 Договору, строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін шляхом укладання відповідного договору (пункт 3.3 Договору);

- Банк зобов'язується нараховувати на вклад проценти відповідно до ставки, яка обумовлюється сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною Договору (пункт 4.1 Договору);

- після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною Договору, Банк зобов'язаний повернути суму вкладних траншів та нараховані на них проценти на умовах, зазначених у Договорі та у додатках до Договору, але не пізніше наступного банківського дня після закінчення строків повернення вкладних траншів на поточний рахунок клієнта, зазначений у розділі 8 Договору (пункт 4.2 Договору).

17.01.2014 сторонами було укладено додаток № 1293-11 до Договору, в якому було узгоджено, що: сума грошових коштів 900 000 грн. надана клієнтом Банку на строк до 17.07.2014; на суму грошових коштів нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки у розмірі 17,7 %; виплата процентів здійснюється щомісячно в останній робочий день місяця; нараховані Банком проценти не збільшують суму вкладу; Договір діє до 17.07.2014.

17.07.2014 сторонами було укладено додаток № 1293-11/1 до Договору, в якому було узгоджено, що: сума грошових коштів 900 000 грн. надана клієнтом Банку на строк до 19.01.2015; на суму грошових коштів нараховуються проценти, виходячи із процентної ставки у розмірі 18 %; виплата процентів здійснюється щомісячно в останній робочий день місяця; нараховані Банком проценти не збільшують суму вкладу; Договір діє до 19.01.2015.

Частинами першою та третьою статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що: датою повернення вкладу є 19.01.2015; Банк у визначений Договором та додатками до нього строк (19.01.2015) вклад Товариству не повернув.

Відповідач вказував на те, що депозит пролонговано шляхом укладення додатку від 17.01.2015 № 1293-11 до Договору, проте належним чином засвідчену копію вказаного документу суду не подав.

Позивач заперечував проти укладення вказаного правочину та просив стягнути з Банку суму вкладу у повному обсязі 900 000 грн. та нараховані проценти у сумі 7 989,04 грн., які також в порушення умов Договору, не були сплачені відповідачем.

В підтвердження наявності вказаних коштів на депозитному рахунку позивач подав суду банківську виписку станом на 19.02.2015 та картку рахунку за період з 01.01.2014 по 22.04.2015.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Позивач документально підтвердив невиконання відповідачем умов Договору та неповернення вкладу у сумі 900 000 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача 326 264,79 грн. втрат від інфляції; 186 324,33 грн. пені та 10 671,98 грн. 3% річних. Позивач визначає період прострочення з 20.01.2015 по 11.06.2015.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у випадку порушення Банком строків повернення вкладного траншу або його частини або вкладу, встановлених Договором та нарахованих на нього процентів за умовами Договору та/або відповідними додатками до Договору, Банк сплачує клієнту пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення від загальної суми, яка була прострочена.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; ідентифікаційний код: 09807856) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульв. Л.Українки, 26; ідентифікаційний код: 32382598): 907 989 (дев'ятсот сім тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 04 коп. боргу та відсотків з депозиту; 10 671 (десять тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 98 коп. 3% річних; 326 264 (триста двадцять шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 79 коп. втрат від інфляції; 186 324 (сто вісімдесят шість тисяч триста двадцять чотири) грн. 33 коп. пені та 28 625 (двадцять вісім тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 10.08.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук