ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2015 Справа № 920/976/15

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого - судді Рунової В.В.,

при секретарі Осокіній А.М.,

за участю представників:

позивача - Білоножко Г.С. (в режимі відеоконференції)

відповідача - Сердюк В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/976/15

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м.Дніпропетровськ

до Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства "Лебединський агролісгосп", м.Лебедин Сумської області

про стягнення 33890 грн.,

встановив:

В судовому засіданні 06.08.2015р. було оголошення перерву до 11:30 год. 07.08.2015р. у зв'язку з технічними проблемами відеозв'язку.

До господарського суду звернулось Державне підприємство "Придніпровська залізниця" з позовом до Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства "Лебединський агролісгосп" про стягнення 33890 грн. штрафу за порушення правил перевезення вантажу залізницею.

20.07.2015р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позову в повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції відповідач посилається на невірність розрахунків позивача щодо розмірі штрафу. Крім того, зазначає про відсутність винних дій відповідача щодо збільшення маси вантажу та посилається на погодні умови, які спричинили таке збільшення. Також, за змістом свого відзиву відповідач просить суд у випадку визнання судом позовних вимог обґрунтованими зменшити розмір штрафних санкцій до 1000 грн.

06.08.2015р. від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача в яких позивач наполягає на обґрунтованості свого позову та просить суд його задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник позивача позов підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримує свою позицію викладену у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

У грудні 2014 року Лебединське дочірнє агролісогосподарське підприємство

"Лебединський агролісгосп" за залізничною накладною №44197705 у вагоні №66208463 зі станції Лебединська було відправлено вантаж (пиломатеріали) на станцію Маріуполь-Сортувальний в адресу ПАТ "МКК ім.Ілліча".

На станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (зі змінами та доповненнями), було зроблено перевірку маси вантажу в вагоні.

Під час перевірки маси вантажу в вагоні, було встановлено, що маса вантажу, вказана в залізничній накладній №44197705 у графі «маса вантажу в кг, визначена відправником» не відповідає масі вантажу насправді. А саме маса нетто по накладній - 65000 кг., а маса нетто при перевірці склала 74800 кг., тобто фактично більша на 9800 кг. ніж було задекларовано відправником.

В зв'язку з вищезазначеним, у відповідності з ст. 129 Статуту та п. 4 «Правил складання актів», затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 року № 334, було складено комерційний акт РА№005284/1721 від 28.12.2014 року та надано телеграму на станцію відправлення №2135 від 28.12.2014 року.

Для усунення комерційної несправності та вирішення питання подальшого слідування вантажу вагон №60803749 було затримано на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці для чого було викликано представників ЛДАП "Лебединський агролісгосп". Після виправлення комерційної несправності силами вантажовідправника вищезазначений вагон було відправлено на станцію призначення Маріуполь-Сортувальний, про що складено акт загальної форми №16184 від 30.12.2014 року.

На станції призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці було проведено видачу вантажу одержувачу та в розділі «Є» комерційного акту РА№005284/1721/21 від 28.12.2014 року зроблено відмітку такого змісту "при зважуванні вагону різниці проти цього акту не виявлено. Вантаж видано одержувачу без претензій".

Згідно з ч. 1 ст. З Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 2 Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

В ст. 5 Статуту залізниць України зазначено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (далі Правила) та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України та «Правилами перевезень вантажів» затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, а саме «Правилами оформлення перевізних документів», передбачено що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з п. 2.1, 6.6, 6.7. та додатком № 3 «Правил оформлення перевізних документів", графи «Маса вантажу в кг. визначена відправником» та «Спосіб визначення маси» заповнюються відправником.

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць України та п. 5 «Правил приймання вантажів до перевезення», маса вантажу визначається відправником.

Як передбачено п. 2.3. «Правил оформлення перевізних документів», правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника.

Пунктом 28 «Правил приймання вантажів до перевезення» передбачено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо). приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно ст.32 Статуту залізниць України, вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера) .У разі завантаження вагонів (контейнерів) понад їх вантажопідйомність організація, яка провадила навантаження (відправник, залізниця, порт), зобов'язана вивантажити надлишок. Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Частина 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про залізничний транспорт», розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Згідно з ст. 122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Стаття 118 Статуту залізниць України передбачає, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення..

Підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Згідно накладної №44197705 загальна сума провізної плати нарахованої відправнику по станції відправлення складає за вагон №66208463 - 6778 грн.

В зв'язку з чим розмір нарахованого штрафу складає 33890 грн. (6778 грн. х 5).

Доводи відповідача щодо невірного визначення позивачем суми штрафу та посилання на погодні умови, як на підставу збільшення маси вантажу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не підтверджуються належними доказами.

За таких умов вимога позивача щодо стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу є обгрунтованою.

Разом з тим, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до 1000 грн., враховуючи відсутність збитків зі сторони позивача та скрутний фінансовий стан відповідача.

Відповідно п.3 ч.1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок невірного зазначення відповідачем маси вантажу. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що після виявлення порушення відповідачем було сплачено позивачеві всі збитки. Зазначене твердження в судовому засіданні підтвердив і представник позивача.

Відтак, зважаючи на те, що на даний час у позивача відсутні невідшкодовані збитки завдані діями відповідача, враховуючи фінансовий стан відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, а саме, зменшити розмір штрафу на 30% до 23723 грн.

При чому, суд наголошує, що надаючи суду заперечення щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій відповідач не надав суду інформації щодо свого фінансового стану.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 33890 грн. штрафу підлягають частковому задоволенню, в сумі 23723 грн., а в іншій частині в задоволенні позову суд відмовляє.

Частиною 7 статті 84 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку судові витрати у даній справі в частині судового збору покласти на відповідача у повному обсязі, оскільки саме винні дії зазначеної особи стали причиною звернення позивача до суду.

Тому, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1827 грн.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства "Лебединський агролісгосп" (42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Залізнична, 42; ід. код 23637208) на користь Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (49602, м. Дніпропетровськ, пр-т. Карла Маркса, 108; ід. код 01073828; одержувач коштів: Відокремлений структурний підрозділ "Запорізька дирекція залізничних перевезень" ДП "Придніпровська залізниця", р/р 601 в Дніпропетровському регіональному відділенні АБ "Експрес - банк", , МФО 322959) 23723 грн. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору у даній справі у сумі 1827 грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 10.08.2015р.

Суддя (підпис) В.В. Рунова