ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015 р. Справа №917/1304/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго",

вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 36022

про стягнення 9 960,83 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 9 960,83 грн., в т.ч. 032,25 грн. - сума основного боргу по договору №3565 від 17.06.2013р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення нежитлових приміщень (магазину по вул. Жовтневій, 49 у м. Полтаві), 3 869,98 грн. - пеня, 38,25 грн. - 3% річних, 1 020,35 грн. - інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні представником позивача позовні вимоги підтримані в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, витребуваних судом документів не надав. Ухвала суду про порушення провадження у справі від 26.06.15р. повернулась з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". Ухвала про відкладення розгляду справи від 29.07.2015р., також, направлялась відповідачу за вказаною в позові адресою, однак на момент проведення судового засідання у суду відсутні відомості щодо отримання відповідачем даної ухвали.

Згідно з наданим позивачем витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач значиться за адресою, що співпадає з адресою, вказаною позивачем у позові.

Судом враховано рекомендації, викладені у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких у разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обовязком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними у ній матеріалами, у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив, що 17.06.2013 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (надалі Теплопостачальна організація", позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі Споживач, відповідач) було укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №3565 (надалі договір), відповідно до якого позивач зобов'язався постачати теплову енергію у вигляді гарячої оди з метою забезпечення опалення приміщень відповідача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Жовтневій, 49, а відповідач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію відповідно до умов Договору.

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- обсяг теплової енергії, який постачається Споживачу в розрахунковому періоді, визначається "Теплопостачальною організацією" розрахунковим способом відповідно ло теплового навантаження об'єктів з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, визначеної згідно СНиП та наведений в п. 3 "Розрахунок обсягу теплової енергії", який є невід'ємною частиною даного договору (п. 15 договору);

- у місяці, наступному за розрахунковим, "Теплопостачальна організація" визначає фактичний обсяг відпущеної теплової енергії за розрахунковий період з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і надає Споживачу рахунок та акт приймання-передачі теплової енергії (п. 16 договору);

- розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом діючих на період постачання енергії, на підставі виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень (п. 17 договору );

- оплата вартості теплової енергії, визначеної розрахунковим способом в п. 3 Додатку "Розрахунок обсягу теплової енергії" проводиться Споживачем плановим платежем до 30 числа поточного місяця. Кінцевий розрахунок вартості теплової енергії з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться Споживачем до 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі виписаного рахунку (п. 18 договору):

- у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги " №686-ХІУ від 20.05.1999 року, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно статті 625 ЦК України (п. 20 договору);

- даний договір укладений на період: а) для опалення з 01.03.2013 р. по 31.12.2015 р. та б) в частині розрахунків - до їх повного завершення (п. 25 договору).

Позивачем за період з 01.10.2014 р. по 30.04.2015 р. було виконано договірні зобов'язання за вказаними договором з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води на загальну суму 5032,25 грн.

За даними позивача в порушення умов договору відповідачем не було проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за вказаний період, в зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість в розмірі 5032,25 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 9960,83 грн. заборгованості, яка утворилась на підставі укладеного між сторонами договором №3565 від 17.06.2013 р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води за період з 01.10.2014р. по 30.04.2015 р., в тому числі: 5032,25 грн. основної заборгованості, 3869,98 грн. пені, 1020,35 грн. інфляційних нарахувань та 38,25 грн. 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. №2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 12 434,68 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до статей 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК).

Згідно ч. 3 статті 1 Закону України №686 - ХІУ від 20.05.1999 року "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" (зі змінами та доповненнями) за несвоєчасні розрахунки сплачують пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вищевикладеного нараховано відповідачу до стягнення пеню в сумі 3 869,98 грн. за період з 15.11.2014 року по 18.05.2015 року, інфляційні втрати в розмірі 1020,35 грн. за період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. та 3% річних в сумі 38,25 грн. за період з 15.11.2014 року по 18.05.2015 року.

Суд здійснивши перевірку нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України, відповідають наданому розрахунку та обґрунтовано заявлені позивачем до стягнення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 5 032,25 грн. суми основного боргу, 3 869,98 грн. пені, 38,25 грн. 3% річних та 1 020,35 грн. інфляційних нарахувань підтверджуються наявними доказами, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 36022, ідент. номер 4) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, код 03338030) 5 032,25 грн. основного боргу, 3 869,98 грн. пені, 38,25 грн. 3% річних, 1 020,35 грн. інфляційних нарахувань та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази з набранням рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 17.08.2015 року.

Суддя Кульбако ММ.