ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/5332/15

За позовом Державного підприємства "Одеська залізниця", м. Одеса

до Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг

про стягнення 23 915,00 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Моцкус Ю.І. - представник (дов. б/№ від 20.04.2015)

від відповідача: Чобанюк Т.М. - педставник (дов. № 52-16/226 від 25.12.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" про стягнення штрафу у розмір 23 915,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в процесі перевезення вантажу на станції Тимкове Одеської залізниці було виявлено різницю в масі вантажу (концентрат залізорудний) у вагоні № 53597910.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 06.07.2015 року.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 06.07.2015 року на 21.07.2015 року, з 21.07.2015 року на 04.08.2015 року.

04.08.2015 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з тим, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення штрафу, оскільки право на стягнення платежів, зборів та штрафів з відправника належить станції відправлення, тобто станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

04.08.2015 представник відповідача надав клопотання в якому просить зменшити розмір штрафу у випадку задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність збитків понесених позивачем.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.08.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За накладною № 46892436 зі ст. Кривий Ріг Придніпровської залізниці відповідач відправив на адресу ТОВ "ТИС" станція призначення Чорноморька - експорт Одеської залізниці, сім вагонів з вантажем - концентрат залізорудний, зазначивши в накладній масу вантажу 478 300 кг, зокрема у вагоні № 53597910 - 68200 кг, тара - 23 700 кг. (а.с. 9)

Під час перевезення вантажу 09.03.2015 р. на станції Тимкове Одеської залізниці виявлено різницю в масі вантажу у зазначеному вагоні та здійснено контрольне зважування на вагонних вагах, про що 09.03.2015 р. на станції Тимкове Одеської залізниці, складено комерційний акт АА № 055304/24/21.

Відповідно до комерційного акта, виявлена різниця у дійсній вазі та зазначеній відповідачем у накладній. У вагоні № 53597910 відповідно до накладної маса вантажу становить: нетто - 68 200 кг, в комерційному акті: брутто - 69 520 кг, нетто - 45 820 кг, тара - 23 700 кг, різниця проти накладної в сторону збільшення, на 22 381 кг.

У актах загальної форми № 356 від 08.03.2015р. та № № 361, 362 від 09.03.2015 р. (а.с. 10) зазначено про те, що у спірному вагоні навантаження навалом нерівномірне. Двері цільнометалеві, відвантажувальні люки щільно закриті, витікання вантажу немає.

За даними позивача, вартість перевезення вагону становить - 3 679,00 грн.

З посиланням на п.п. 118, 122 Статуту залізниць України позивачем відповідачеві нараховано штраф у розмірі 23 915,00 грн. (4 783,00 х 5).

Доказів добровільної сплати штрафу відповідач суду не надав.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України спірні відносини сторін, які виникли при перевезенні вантажів залізницею, мають регулюватися Статутом залізниць України (далі Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів (Наказ Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644).

Відповідно до п.п. 1, 2 п. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно п. 122 Статуту за неправильно зазначену у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача, з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно з пунктом 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У відповідності до п.п. 1 п. 118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач надав відзив, в якому просить суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на п.1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000, № 644, в якому визначено, що платежі та збори, які виникли через затримку вагонів (контейнерів) під час перевезення з вини відправника, оформляються станцією затримки відповідними документами, які надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів та штрафів з відправника згідно п. 118,120,122 Статуту залізниць України.

Суд відхиляє доводи відповідача в цій частині, оскільки п. 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, застосовується лише при затримці вагонів, тоді як предметом спору по даній справі є нарахування штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у накладній.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засідання представник відповідача надав клопотання про зменшення розміру штрафу, у зв'язку з відсутністю збитків понесених позивачем.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Приймаючи до уваги те, що позивачу не було спричинено прямих збитків, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 30 % від належної до стягнення суми. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково у розмірі 16 740,50 грн.

У пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Статтею 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 - 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг; ідентифікаційний код 00191000) на користь Державного підприємства "Одеська залізниця" (65023,м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ідентифікаційний код 0107315) - 16 740,50 грн. та 1 827,00грн. судовий збір, про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07.08.2015 р.

Суддя Я.С. Золотарьова