РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015Справа №910/16443/15

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

До Організації ветеранів України

Про стягнення 31 301,51 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Ковальчук В.М. - по дов. № 155/1/05-28/1 від 06.01.2015

від відповідача Косинський В.В. - по дов. № 295/34 від 12.08.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Організації ветеранів України про стягнення 31 301,51 грн. шкоди за фактичне користування у період з 03.02.2009 по 08.07.2009 без договору оренди нежитловим приміщенням загальною площею 46,3 кв. м., що знаходиться в будинку № 16 літер А на вул. Липська у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2015 порушено провадження у справі № 910/16443/15 та призначено справу до розгляду на 13.08.2015.

Позивач в судовому засіданні 13.08.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 13.08.2015 та у поданому до відділу діловодства суду 21.07.2015 відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та зазначає, що договір оренди між сторонами укладено у 2012 році і відповідно за яким здійснюється оплата з користування майном. Будь-якої шкоди приміщенню з боку відповідача не заподіяно; акт від 25.03.2008, на який посилається позивач, не є належним правочином, зокрема договором. Площами, про які в ньому йдеться - це фойє 1 поверху та східці з коридором 2 поверху, користуються ще декілька громадських організацій та Інститут національної пам'яті АН України. Вказує, що позивач в порядку досудового врегулювання спору до відповідача не звертався. Просить в позові відмовити за спливом позовної давності встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 13.08.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 1274 від 27.09.2007 «Про питання майна територіальної громади м. Києва» закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» нежиле приміщення на вул. Липській, 16 літ А площею 405,6 кв. м.

Згідно акту форми № ОЗ-1 № 33 від 13.11.2007 приймання-передачі Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» прийняло від Військово-медичного управління СБ України нежиле приміщення по вул. Липська, 16 літ А, площею 405,6 кв. м.

25.03.2008 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Організацією ветеранів України складено акт про фактичне використання нежилих приміщень у будинку № 16, літер А по вул. Липській у м. Києві. Даний акт підписано та скріплено печатками обох сторін.

Сторони склали цей акт про те, що приміщення загальною площею 46,3 кв. м. (у тому числі підвал - 4,2 кв. м., перший поверх - 29,4 кв. м., другий поверх - 10,61 кв. м., вихід на горище - 2,09 кв. м.) фактично займає без відповідних розпорядчих документів Київської міської ради на продовження терміну оренди для розміщення громадської організації - Організації ветеранів України.

Зазначеним актом сторони погодили застосування для розрахунків і нарахування платежів за користування приміщеннями у розмірі орендної плати відповідно до діючої на момент складання цього акта Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, які передаються в оренду, до надання розпорядчих документів, але не більше трьох місяців.

Пунктом 2 акту сторони дійшли згоди, що сума до сплати за фактичне користування приміщеннями за березень місяць складає 4 119,01 грн. без ПДВ.

Розмір плати за наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Податок на додану вартість нараховується додаткового до плати за фактичне використання приміщення в розмірах та порядку, визначених законодавством України та сплачується разом з платою за фактичне використання.

Пункти 2.2.5, 2.2.8 Статуту Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» одним з предметів діяльності позивача визначає ведення обліку нежитлового фонду, що знаходиться в господарському віданні підприємства; передачу його в користування на договірних засадах з дозволу власника або уповноваженого ним органу, здійснення контролю за виконанням договорів оренди нежилих приміщень; забезпечення контролю за виконанням орендарями умов договорів оренди, у т. ч. в частині сплати орендних платежів.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідач без договору оренди фактично користувався приміщенням у період з 03.02.2009 по 08.07.2009, що знаходяться в господарському віданні позивача, не сплачуючи платежів за користування, в зв'язку з чим позивачу нанесено шкоду у вигляді не отриманої орендної плати в розмірі 31 301,51 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 133 Господарського кодексу України встановлено, що основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб'єктів господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з п. 3 ст. 136 Господарського кодексу України щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Доказів в підтвердження того, що відповідач у вказаний позивачем період займав приміщення у будинку № 16, літер А по вул. Липській у м. Києві не подано та не підтверджено матеріалами справи.

Крім цього, статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вимогами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у поданому 21.07.2015 відзиві посилається на пропущення позивачем строку позовної давності.

Враховуючи обставини справи, а також ст.ст. 258, 267 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що станом на день звернення з позовом до суду - 25.06.2015 (штамп вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва) позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення шкоди за період користування приміщенням з 03.02.2009 по 08.07.2009 в розмірі 31 301,51 грн.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення шкоди в розмірі 31 301,51 грн.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» не обґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.08.2015.

Суддя В.В.Сівакова