ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа № 922/1112/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Даниліній Ю.С.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №292 від 19.01.2015р.,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі довіреності №240 від 16.02.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ нафтогазовидобувна компанія" (вх. №3229 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі № 922/1112/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ нафтогазовидобувна компанія", м. Київ

до Державного підприємства "Південнна залізниця", м. Харків

про стягнення коштів в сумі 429 776,56 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ нафтогазовидобувна компанія" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Південна залізниця" про стягнення шкоди, заподіяної при перевезенні вантажу та сплаченої за його перевезення провізної плати, в загальній сумі 429 776, 56 грн.

Як вказує позивач, у липні 2014р. із однієї філії ТОВ "ДВ нафтогазовидобувна компанія" до іншої його філії було відвантажено вугільну продукцію зі станції Бірюково Донецької залізниці, проте, вантаж на стацію призначення Чугуїв ДП "Південна залізниця" доставлено не було; згідно довідки позивача, вартість вантажу становить 409 189, 56грн., провізна плата згідно накладних становить 20 587, 00грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі №922/1112/15 (суддя Калантай М.В.) у задоволенні позову відмовлено на тій підставі, що вина ДП "Південна залізниця" у втраті, прийнятого до перевезення вантажу, а також причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та неотриманні позивачем вантажу відсутні з огляду на наявні у матеріалах справи сертифікати торгово-промислової палати, які засвідчують наявність форс-мажорних обставин, що унеможливили виконання зобовязань з перевезення вантажу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час приймання вантажу залізниця знала про проведення антитерористичної операції, на момент відправлення вантажу повідомлень від залізниці про неможливість виконання прийнятих зобовязань з перевезення вантажу позивач не отримував; тимчасове обмеження руху на окремо визначених станціях було введено з 28.07.2014р., тобто вже після кінцевого терміну доставки вантажу; наданий відповідачем сертифікат регіональної торгово-промислової палати не є належним доказом підтвердження настання обставин непереборної сили, оскільки законом встановлено, що документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2015р. у справі №922/1112/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 06.07.2015р.

02.07.2015р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10079), зазначає, що законодавство не відносить засвідчення форс-мажорних обставин та видачу відповідних сертифікатів до виключної компетенції Торгово-промислової палати України, а надає такі повноваження і регіональним торгово-промисловим палатам; просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення місцевого господарського суду від 12.05.2015р. залишити без змін.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 06.07.2015р. оголошувалась перерва до 10.08.2015р. 12:20год.

О 12:25год. 10.08.2015р. судове засідання було продовжено.

Після перерви представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Також представником позивача в судовому засіданні подано клопотання (вх.№11725) про долучення до матеріалів справи телеграми Державної адміністрації залізничного транспорту України від 20.11.2014р. №Ц-2/88.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечує, просить рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін з'явились в судове засідання та надали свої пояснення з приводу вимог та заперечень щодо апеляційної скарги, та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та позовної заяви, у липні 2014 року на адресу філії "Теплоелектроцентраль" ТОВ "ДВ "Нафтогазовидобувна Компанія" (станція призначення Чугуїв Південної залізниці, код станції 430809) з філії "Шахтоуправління з видобутку та збагачення вугілля" ТОВ "ДВ "Нафтогазовидобувна Компанія" зі станції Бірюково Донецької залізниці (код станції 430809) було відвантажено вугільну продукцію (Антрацит НАВАЛ).

На підтвердження факту приймання Донецькою залізницею вантажу до перевезення, позивачем до матеріалів справи надані паперові копії електронних перевізних документів (накладних) №51369155 від 21.07.2014р., №51421659 від 22.07.2014р., № 51466811 від 23.07.2014р. (а.с.58-60).

Вантажовідправником та вантажоодержувачем вантажу є позивач - ТОВ "ДВ "Нафтогазовидобувна Компанія".

Як зазначає позивач та вбачається із вказаних накладних, а саме відмітки Південної залізниці у графі 49, вугільна продукція станом на 20.11.2014р. до станції призначення Чугуїв Південної залізниці частково не була доставлена.

Так, згідно накладної № 51466811 від 23.07.2014р., на станцію Чугуїв не прибули вагони №№67906503, 66823352, 60513504; згідно накладної №51369155 від 21.07.2014р. не прибув вагон №67680306; згідно накладної №51421659 від 22.07.2014р. вагон №66592163.

Як вказує позивач та відповідачем не спростовується, на момент прийняття рішення судом першої інстанції, а також на даний час, вказані вагони до станції Чугуїв доставлені не були.

Відповідно до статті 131 Статуту залізниць України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, (надалі Статут), претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу, якою є відповідач.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією від 01.12.2014р. №ДВ/12-843 (а.с.13), яка містить вимогу перерахувати вартість втраченого вантажу у розмірі 401 005, 77грн. (загальна вартість вугілля у вказаних вище вагонах складає 409 189, 56грн., вартість вугілля за вирахуванням норми природної втрати 2% складає 401 005, 77грн.) та провізної плати в розмірі 20 587, 00грн.

В обґрунтування вартості вугільної продукції, позивач надає довідку товариства щодо вартості вугілля камяного (а.с.12).

Листом від 17.12.2014р. №М-05/ПД-22/14 (а.с.15) відповідач запросив у позивача надати рахунок або інший документ вантажовідправника, який підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу по даній відправці, свідчить про сплату вартості втраченого вантажу та транспортних витрат на його перевезення і підтверджує зазнані позивачем збитки та витрати, оскільки довідка щодо вартості вугілля не є підтвердження сплати вартості відвантаженої вантажовідправником продукції в зазначених вагонах.

Листом від 13.01.2015р. №ДВ/01-21 (а.с.16) позивач направив відповідачу додаткові пояснення, що нормами законодавства не передбачено надання витребуваних відповідачем документів; втрачений вантаж було відправлено одним філіалом підприємства іншому, а відтак документа про сплату вартості втраченого вантажу не існує; у наданій довідці щодо вартості вугілля, вартість вантажу вказана за даними бухгалтерського обліку щодо собівартості видобутку втраченого вугілля, за якою воно було передане з балансу одного філіалу на баланс іншого філіалу.

Відповідач у відповіді від 16.03.2015р. №пд-19/2014 (а.с.57) у задоволенні претензії позивача відмовив із посиланням на те, що неприбуття спірного вантажу у встановлений термін було зумовлено наслідком непереборної сили, а саме, проведенням на території Донецької області антитерористичної операції; спірні вагони не втрачені, а перебувають на території обслуговування ДП "Донецька залізниця".

Так, із змісту наданої ДП "Південна залізниця" відповіді та доданих до матеріалів справи документів (а.с.32-38) вбачається, що спірні вагони та вантаж, що в них перевозився, не втрачені, а перебувають на території обслуговування ДП "Донецька залізниця". Згідно витягу з Автоматизованої системи АСК ВП УЗ-Є "Інформація про дислокацію та стан вагонів" останні технічні операції з вагонами №№ 67680306, 66592163, 60513504, 66823352, 67906503, якими перевозилась спірна вугільна продукція, зафіксовані на станції Дебальцеве - Сортувальне Донецької залізниці 25.07.2014 о 17-53 год.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобовязані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення договору транспортного перевезення Державним підприємством "Донецька залізниця" в якості перевізника та ТОВ "ДВ "Нафтогазовидобувна Компанія" в якості вантажовідправника шляхом складання накладних №51369155 від 21.07.2014р., №51421659 від 22.07.2014р., № 51466811 від 23.07.2014р.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобовязання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання; наявності шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013р. у справі №3-72гс12).

У позовній заяві позивач вказує, що спірний вантаж був прийнятий до перевезення Донецькою залізницею; згідно матеріалів справи, спірні вагони та вантаж, що в них перевозився, перебувають на території обслуговування ДП "Донецька залізниця", згідно витягу з Автоматизованої системи АСК ВП УЗ-Є "Інформація про дислокацію та стан вагонів" останні технічні операції з вагонами №№ 67680306, 66592163, 60513504, 66823352, 67906503, якими перевозилась спірна вугільна продукція, зафіксовані на станції Дебальцеве - Сортувальне Донецької залізниці 25.07.2014 о 17-53 год., тобто, на території, непідконтрольній державним органам влади України.

Судова колегія зазначає, що статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Стаття 617 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Як зазначено в статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) визначає надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, акти тероризму.

Так, відповідно до наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014р. №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" з 07 квітня 2014 року на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання передбаченого діючим законодавством України сертифікату про настання обставин непереборної сили ДП "Південна залізниця", яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 83 включено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до Харківської регіональної торгово-промислової палати було подано заяви про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями.

Після розгляду вказаних заяв та обставин викладених в них уповноваженими особами торгово-промислової палати, ДП "Південна залізниця" були видані сертифікати №3834 від 31.03.2015р., №3835 від 31.03.2015р., №3837 від 11.03.2015р., які засвідчують наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливили виконання зобов'язань з перевезення вантажу за договорами (накладними) №51369155 від 21.07.2014р., №51421659 від 22.07.2014р., №51466811 від 23.07.2014р., починаючи з 21.07.2014р., 22.07.2014р. та 23.07.2014р., відповідно. Дані обставини тривають на момент оформлення сертифікатів, а дату їх закінчення встановити неможливо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що вина відповідача, протиправна поведінка, а також причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, матеріалами справи не підтверджується, що унеможливлює задоволення позовних вимог у даній справі.

Крім того, відповідач не може нести відповідальність за неприбуття у встановлений термін спірного вантажу, через те, що воно сталося внаслідок обставин, яким відповідач не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Щодо доводів апелянта, що під час приймання вантажу залізниця знала про проведення антитерористичної операції, на момент відправлення вантажу повідомлень від залізниці про неможливість виконання прийнятих зобовязань з перевезення вантажу позивач не отримував, а тимчасове обмеження руху на окремо визначених станціях було введено з 28.07.2014р., тобто вже після кінцевого терміну доставки вантажу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно частини 2 статті 13 Закону України "Про залізний транспорт" Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

Перевізники не мають права відмовляти пасажирові та відправникові вантажу у перевезенні, крім випадків, передбачених Статутом залізниць України (частина 6 статті 22 Закону України "Про залізничний транспорт").

Оскільки перевізник за договором не мав права відмовляти відправникові у перевезенні вантажу у звязку з незапровадженням Укрзалізницею на час виникнення спірних правовідносин обмежень щодо перевезень в районі проведення антитерористичної операції, він може доводити відсутність своєї вини посиланням на обставини звільнення від відповідальності, унормовані у пп. 4 п. "е" статті 111 Статуту, відповідно до яких залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Колегія суддів не приймає до уваги надану апелянтом телеграму Державної адміністрації залізничного транспорту України від 20.11.2014р. №Ц-2/88 в обгрунтування доводів, що залізницею дозволяється відправлення вантажів зі станцій Донецької залізниці на станції залізниць України, оскільки спірні правовідносини виникли у липні 2014р., тобто раніше, ніж була датована дана телеграма.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що сертифікат регіональної торгово-промислової палати не є належним доказом підтвердження настання обставин непереборної сили, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю.

Пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджений рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014р. №44(5), встановлено, що сертифікат про форс-мажорні (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди) тощо та цим Регламентом.

Згідно пункту 4.2. Регламенту, ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, крім засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов'язань, зокрема, за умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини з перевезення вантажу були оформлені між позивачем та ДП "Донецька залізниця" накладними, які не містять обов'язкової умови про засвідчення форс-мажорних обставин саме Торгово-промисловою палатою України.

А наданий позивачем договір №5870 від 21.05.2012р. про транспортно-експедиційне обслуговування, укладений між позивачем та ДП "Південна залізниця", який містить посилання на необхідність отримання сертифікату Торгово-промисловою палатою України, не регулює питання, повязані з перевезенням спірного вантажу.

Колегія суддів також вважає, що місцевим господарським судом обгрунтовано відхилено посилання відповідача на пропуск позовної давності, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, у звязку з чим рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі № 922/1112/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ нафтогазовидобувна компанія" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015р. у справі № 922/1112/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.08.2015р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.