донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

12.08.2015 справа №908/1542/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М. Ломовцева Н.В., Чернота Л.Ф.
За участю представників сторін:

від позивача:Волченко О.В. - за довіреністю,
від відповідача:Репело Д.М. - за довіреністю, Кравченко А.Л. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк
на рішення господарського судуЗапорізької області
від20.05.2015р.
у справі№ 908/1542/15-г (суддя: Хуторной В.М.)
порушеній за позовом:Приватного акціонерного товариства «АВК», м. Краматорськ
до відповідача:Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк
простягнення 2' 603' 200,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «АВК» (далі - «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Донецька залізниця» (далі - «Відповідач») 2' 603' 200,00 грн. вартості втраченого вантажу при його транспортуванні за залізничною накладними №№ 44621035 від 01.08.14 р., 44617322 від 01.08.14 р., 44647931 від 04.08.14 р., 44663383 від 06.08.14 р. у напіввагонах №№ 24466146, 24589970, 26256693, 24531907

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.05.2015р.. у справі № 908/1542/15-г позов був задоволений повністю..

Відповідач, не погоджуючись із рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, відмовити у задоволенні позову.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також не в повній мірі дослідженні матеріали та докази по справі та невірно зроблені висновки. Зокрема, Відповідач зазначає, що судом не були враховані приписи ч.1 ст. 115 Статуту залізниць України, згідно якої вартість втраченого вантажу має визначатися на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Окрім того, під час судового засідання представник Відповідача зауважив, що при прийнятті спірного рішення судом не була врахована норма природної втрати вантажу, яку слід застосовувати згідно ст. 114 Статуту залізниць України.

Сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Відповідач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Позивач у своєму відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Надав письмову заяву про доручення до матеріалів справи та - врахування при розгляді апеляційної скарги додаткових доказів, а саме: довідок вантажовідправника, ТОВ «Агрофірма «їм. Довженка», щодо вартості втраченого вантажу

Клопотання судом задоволено.

Згідно приписів ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 12 січня 2009 року між Позивачем та ТОВ «Астарта-Киев» укладено Договір поставки № 4/0109/04, (надалі - «Договір поставки»).

30 липня 2014 року між сторонами Договору поставки укладена Специфікація № 61, згідно умов якої ТОВ «Астарта-Киев» поставляє, а Позивач оплачує 678 тон вантажу - «Цукор-пісок 3 категорії ДСТУ 4623:2006». Умови поставки вантажу - «СРТ-станція призначення Мандрикіно Донецької залізниці» згідно Інкотермс у редакції 2010 р., код станції 480600, вантажоодержувач - Позивач, вантажовідправник - ТОВ «Агрофірма «їм. Довженка», Полтавська область.

01.08.2014 р., 04.08.2014 р. та 06.08.2014 р. ТОВ «Агрофірма «їм. Довженка» зі станції відправлення Яреськи, Південної залізниці до станції призначення Мандрикіно, Донецької залізниці на адресу Позивача у напіввагонах №№ 24466146, 24589970, 26256693, 24531907 за залізничними накладними №№ 44621035, 44617322, 44647931, 44663383 був відправлений вантаж - «Цукор-пісок 3 категорії ДСТУ 4623:2006» загальною масою 271' 960 кг (+/- 5%).

Зазначений вантаж не був доставлений Відповідачем на станцію призначення - Мандрикіно та не був виданий Позивачу, про що свідчать довідка станції Мандрикіно Донецької залізниці від 29.01.2015 р. за період з 01.08.2014 р. по 29.01.2015 р.

Згідно виданих Відповідачем Позивачу актів загальної форми від 07.10.2014 р. №№ 15-16, від 10.10.2014 р. №№ 19-20, а також комерційних актів форми ГУ-22 від 07.10.2014 р. та від 10.10.2014 р. вантаж - «Цукор-пісок 3 категорії ДСТУ 4623:2006» у вагонах №№ 24466146, 24589970, 26256693, 24531907 загальною масою 271960 кг (+/- 5%) по залізничним накладним № 44621035 від 01.08.14 р., № 44617322 від 01.08.14 р., № 44647931 від 04.08.14 р., № 44663383 від 06.08.14 р. прибули на станцію Кальміус, Донецької залізниці 02.10.2014 р. На виконання листа МНС у м. Макіївці, всі 4 вагони з вантажем 03.10.2014 р. подані станцією Кальміус на під'їдні колії ТОВ «Макіївпромтранс» з метою охорони вантажу, про що представниками станції Кальміус складені акти загальної форми від 03.10.2014 р. №№ 9, 12-14.

07.10.2014 року вагони №№ 24466146, 24531907 повернуті з під'їзних колій ТОВ «Макіївпромтранс» порожні, без вантажу.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж у пункт призначення і видати його управомоченій на отримання вантажу особі.

Як встановлено ч.3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ч.5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України (далі - «Статут»), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи -одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно ч.2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

З врахуванням вимог ст.117 Статуту залізниць відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на його вимогу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки.

Факт втрати вантажу за спірним перевезенням підтверджено наявними у справі комерційним актом.

Залізниця не довела, що втрата вантажу виникла з незалежних від перевізника причин. Відтак - місцевий господарський суд обґрунтовано зробив висновок про вину у незбереженні вантажу саме з боку Відповідача.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Сума вартості втраченого вантажу Позивачем була визначена виходячи із специфікацією № 61 до Договору поставки, який до вантажовідправника не має аж ніякого відношення. Місцевий господарський суд помилково прийняв зазначений розрахунок, не врахувавши приписи ст. 115 Статуту.

Втім, письмовою заявою від 24.07.2015р. Позивач просив долучити до матеріалів справи додаткові докази, а саме: довідки вантажовідправника, ТОВ «Агрофірма «їм. Довженка» щодо вартості втраченого вантажу. Зазначені документи об'єктивно не могли бути надані суду першої інстанції, адже - були отримані Позивачем від ТОВ «Агрофірма «їм. Довженка» 22.06 2015р., про що свідчить накладна кур'єрської служби доставки (а.с.175) тобто вже після прийняття судом спірного рішення. За таких обставин, з огляду на приписи ст. 101 ГПК України суд апеляційної інстанції приймає ці додаткові докази та - враховує їх при прийнятті постанови.

Враховуючи приписи статей 114, 115 Статуту залізниць України, які підлягають застосування до спірних правовідносин згідно частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, та які передбачають обмежену відповідальність залізниці, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі рахунка або іншого документа вантажовідправника, будь-які інші документи про кількість та вартість відправленого вантажу не можуть визнаватись належними доказами для визначення розміру відповідальності перевізника за втрату вантажу. Згадані довідки ТОВ «Агрофірма «їм. Довженка» повністю підтверджують вартість втраченого вантажу. Зауваження скаржника щодо необхідності застосування норми природної втрати судом до уваги не прийнято, адже за ч. 2 ст. 114 Статуту зазначена норма має застосовуватись лише до випадків недостачі маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки. У даному ж випадку мова йдеться про повну втрату вантажу, що унеможливлює застосування згаданої норми.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Донецька залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015р.по справі № 908/1542/15-г - залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Н.В. Ломовцева

Л.Ф. Чернота

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу

1 - до справи;

1 - ДАГС.