РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/15951/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

До Товариства з додатковою відповідальністю «Щекавиця-Центр»

Про стягнення 293 118,34 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гаркавенко С.В. - по дов. № 91/2014/12/01-1 від 01.12.2014

від відповідача Борковська І.В. - по дов. № б/н від 23.09.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Товариства з додатковою відповідальністю «Щекавиця-Центр» про стягнення 293 118,34 грн. заборгованості, яка складається з: 241 937,66 грн. основного боргу по тепловій енергії, 49 155,63 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 025,05 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250807 від 12.05.2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15951/15 та призначено справу до розгляду на 07.07.2015.

Позивач в судовому засіданні 07.07.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 07.07.2015 та у поданому до відділу діловодства суду 02.07.2015 відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково лише в частині суми основного боргу в розмірі 22 968,55 грн. Відповідач зазначив, що багатоквартирний будинок 30/39 по вул. Щекавицька обслуговувався відповідачем до 31.12.2014. Кінцевими споживачами теплової енергії, яка поставлялася за договором були власники квартир за вказаною адресою, якими було створене Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця», після чого згідно акту приймання-передачі від 23.12.2014 будинок було передано на баланс ОСББ «Щекавиця». Про факт передачі будинку та про припинення дії договору з 31.12.2015 позивача було попереджено листами неодноразово. Також на виконання п. 4.3. договору відповідачем було надіслано позивачу лист № 46 від 18.11.2014 про розірвання договору з 01.01.2015. Повторно лист про розірвання договору було надіслано відповідачу 25.12.2014 за № 94. Проте відповідач продовжував нараховувати плату за теплову енергію у гарячій воді за договором, який уже не був чинний, у зв'язку з чим відповідач знову звертався до позивача з листами № 11 від 20.02.2015 та № 22 від 03.04.2015 з вимогою припинити нарахування за договором та розірвати його. Станом на 01.01.2015 сальдо розрахунків за теплову енергію становило 123 749,09 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором 250807 від 31.12.2014. Відповідачем зазначає, що сплатив 98 749,09 грн. згідно платіжних доручень № 16 від 27.01.2015, № 20 від 29.01.2015, № 23 від 30.01.2015, № 26 від 06.02.2015, № 42 від 27.02.2015. Окрім того, 2 031,45 грн. було перераховано Управлінням праці та соціального захисту населення в рахунок відшкодування пільг та субсидій мешканців за 2014 рік. Тому, фактична заборгованість за договором, яку визнає відповідач становить 22 968,55 грн. Щодо періоду з 01.01.2015 по 01.01.2015, то споживачем послуг було ОСББ «Щекавиця», на балансі у якого перебуває будинок 30/39 по вул. Щекавицькій. ОСББ «Щекавиця» за цей період виставляло рахунки власникам квартир та нежитлових приміщень у будинку 30/39 по вул. Щекавицькій за надання їм послуг з теплопостачання та отримував кошти за надання цієї послуги. Оскільки нарахування будь-яких платежів за договором після його припинення (з 01.01.2015) є безпідставним, то, відповідно, безпідставним є і нарахування штрафних санкцій.

В судовому засіданні 07.07.2015 на підставі ст. 77 господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 11.08.2015.

Позивачем 10.08.2015 до відділу діловодства суду подано заперечення на відзив відповідача, в яких зазначає наступне. Пунктом 4.3. договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. В листі № 46 від 18.11.2014 відповідач просить позивача розірвати договір з 01.01.2015. В свою чергу, позивачем надано відповідь листом № 029/53/1/12355 від 01.12.2014 на вищезазначений лист, в якому позивач зазначив, що договір є чинним зі строком дії договору до 01.06.2015. Тобто, враховуючи умови договору, листом № 46 від 18.11.2014 відповідач припинив автоматичну пролонгацію дії договору на наступний рік, а саме з 01.06.2015 по 01.06.2016. Крім того, відповідно до п. 4.9. договору він припиняє свою дію в випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення судом; ліквідації однієї із сторін. Статтею 188 Господарського кодексу України законодавцем встановлений чіткий порядок розірвання договору та визначено, що у разі недосягнення між сторонами згоди щодо розірвання договору, спір може бути переданий на вирішення суду. Листом № 029/53/1/12355 від 01.12.2014 позивач не погодив розірвання договору з 01.01.2015, а отже між сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання договору. Щодо твердження відповідача, що він не є споживачем послуг за договором з 01.01.2015, оскільки відповідно до акту приймання-передачі від 23.12.2014 передав житловий та нежитловий комплекс на баланс ОСББ «Щекавиця» зазначає, що відповідно до п. 4.7. договору в випадках передачі споживачем свого об'єкту іншій організації, постачальник повинен бути повідомлений в 3-денний термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті споживачем заборгованості за спожиту теплову енергію. Однак, станом на сьогоднішній день на адресу позивача не надходив двосторонній лист про передачу відповідачем свого об'єкту ОСББ «Щекавиця», що є порушенням умов договору, а саме п. 4.7. договору. З огляду на вищевикладене, позивач вважає доводи відповідача необгрунтованими та безпідставними та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем 10.08.2015 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення у справі іншим відповідачем - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» з посиланням на ті ж самі обставини, що викладені у відзиві на позову заяву.

Суд розглянувши заявлене відповідачем клопотання відмови в його задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі іншого відповідача.

Розглянувши заявлене клопотання позивача суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для вчинення відповідної процесуальної дії, оскільки в даному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів справи залучення іншого відповідача не сприятиме з'ясуванню обставин, що входять до предмета доказування у справі та встановленню наявності або відсутності правопорушення.

Крім того інший відповідач, якого просить залучити до участі у справі позивач не є такою юридичною особою, за рахунок якої в принципі можливо було б задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 11.08.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

12.05.2010 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Фірма «Астарта-Центр» (споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 250807 (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору (пункт 1.1), постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

За умовами договору постачання теплової енергії має здійснюватись до будинку № 30/39 по вул. Щекавицька у м. Києві.

Додатковою угодою від 14.10.2011 внесено зміни до договору та визначено Публічне акціонерне товариство «Київенерго» як енергопостачальну організацію та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Астарта-Центр» як абонента.

Додатковою угодою від 23.11.2012 внесено зміни до договору та визначено Публічне акціонерне товариство «Київенерго» як постачальника та Товариство з додатковою відповідальністю «Щекавиця-Центр» як споживача.

У відповідності до положень п. 2.1. договору, сторони зобов'язались при виконанні умов договору, а також при вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з пунктом 2.2.1. договору постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки №№ 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними додатку № 1.

Пунктом 2.3.1. договору визначено, що споживач зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку № 2.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість використаної теплової енергії за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 241 937,66 грн. та за неналежне виконання зобов'язань позивачем нараховані збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 49 155,63 грн. та 3% річних в сумі 2 025,05 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 4.1. договору договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2011.

Пунктом 4.3. договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступній рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Доказів того, що однією із сторін було виявлено небажання продовжувати договірні відносини шляхом звернення за місяць до закінчення його строку дії не подано, а отже договір неодноразово пролонговувався та наразі є продовженим до 01.06.2015.

Відповідач вказує на те, що 23.12.2014 за актом приймання-передачі відбулась передача будинку № 30/39 по вул. Щекавицька у м. Києві на баланс створеного власниками цього будинку Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця».

Матеріали справи свідчать, що у зв'язку з цим відповідач звертався до позивача з листом № 46 від 18.11.2014, в якому просив про розірвання договору з 01.01.2015.

Позивач листом № 029/53/1/12355 від 01.12.2014 повідомив відповідача про необхідність надання документів про передачу житлового будинку за адресою: вул. Щекавицька, 30/39 на баланс до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» та про те, що договір є чинним зі строком дії до 01.06.2015.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач лише 24.02.2015 подав позивачу з листом № 11 від 20.02.2015 акт приймання-передачі від 23.12.2014 будинку на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» (підтверджується вхідним штампом позивача за вх. № 14/5220).

Доказів направлення або вручення позивачу листа відповідача № 94 від 25.12.2014, в додатку до якого зазначений вищевказаний акт приймання-передачі будинку від 23.12.2014, не подано.

Згідно з п. 4.7. договору у випадку передачі споживачем свого об'єкта іншій організації постачальник повинен бути повідомлений в 3-дениий термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті споживачем заборгованості.

Доказів того, що відповідачем було подано позивачу докази передачі відповідачем об'єкта Об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» у 3-денний термін та сплачено повністю заборгованість, яка станом на 01.01.2015 складала 123 749,09 грн. не подано.

Відповідно до п. 4.9. договору останній припиняє свою дію в випадках: взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення судом, при ліквідації однієї із сторін.

Доказів того, що сторонами досягнуто згоди про припинення дії договору з 01.01.2015 або доказів розірвання договору в судовому порядку не подано.

Посилання відповідача на те, що з 01.01.2015 обслуговування будинку здійснювалось Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця», про що до речі зазначено в акті приймання-передачі від 23.12.2014, не приймається судом до уваги, оскільки

Відповідно до п. 4.6. договору жодна із сторін не має права передавати свої права та обов'язки за даним договором іншій стороні. При наявності такої необхідності договір необхідно переоформити з новим суб'єктом договору.

Позивач у своєму листі № 029/53/1/12355 від 01.12.2014 зазначив, що Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» не зверталось до позивача з приводу укладення договору про постачання теплової енергії до вказаного вище будинку.

Доказів в підтвердження того, що відбулась заміна сторони (споживача) за договором з відповідача на Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Щекавиця» не подано.

Відповідно до пунктів 1 та 12 додатку № 2 до договору розрахунки з споживачем за теплову енергію проводиться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими розпорядженнями КМДА № 1333 від 30.11.2009, які можуть змінюватись в період дії договору.

Пунктом 9 додатку № 2 до договору передбачено, що споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує у МВРТ-3 за адресою вул. Щекавицька, 37/48 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює та повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Пунктом 10 додатку № 2 до договору визначено, що споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА та до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Відповідно до умов вказаного договору позивач поставив, а відповідач спожив теплову енергію за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року на загальну суму 350 037,11 грн., що підтверджується табуляграмами споживання теплової енергії, відомостями обліку споживання теплової енергії та довідкою про розрахунок основного боргу.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за договором у період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року в повному обсязі, в результаті чого заборгованість перед позивачем, складає 241 937,66 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 241 937,66 грн. за спожиту теплову енергію обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію у повному обсязі, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути на свою користь 49 155,63 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 025,05 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування 49 155,63 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 2 025,05 грн. - 3% річних, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Щекавиця-Центр» (м. Київ, вул. Щекавицька, 30/39, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 241 937 (двісті сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять сім) грн. 66 коп. основного боргу, 49 155 (сорок дев'ять тисяч сто п'ятдесят п'ять) грн. 63 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 2 025 (дві тисячі двадцять п'ять) грн. 05 коп. - 3% річних, 5 862 (п'ять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 37 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 13.08.2015.

Суддя В.В.Сівакова