ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.08.15р. Справа № 904/6442/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (м. Дніпропетровськ)

до Комунального підприємства "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором № 25 про надання послуг від 06.06.2014 у загальному розмірі 100 516 грн. 14 коп. (з урахуванням заяви від 18.08.2015)

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 11.08.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - юрист (довіреність № 471 від 13.05.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Комунального підприємства "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) заборгованість за договором № 25 про надання послуг від 06.06.2014 у загальному розмірі 100 516 грн. 14 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 95 680 грн. 52 грн. - основний борг;

- 2 898 грн. 57 коп. - інфляційні втрати;

- 1 937 грн. 05 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 25 про надання послуг від 06.06.2014 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги по обслуговуванню дренажної насосної станції, які були виконані позивачем та прийняті відповідачем відповідно до актів приймання виконаних послуг за період з червня 2014 року по грудень 2014 року на суму 95 680 грн. 52 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 10.07.2014 по 30.06.2015 у сумі 1 937 грн. 05 коп., інфляційні втрати за період з серпня 2014 року по травень 2015 року у сумі 2 898 грн. 57 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 12.08.2015.

У судове засідання 12.08.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Так, у вказаному судовому засіданні позивачем було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Відповідачем у судовому засіданні 12.08.2015 було викладено зміст відзиву на позов (вх.суду 52925/15 від 12.08.2015), в якому він зазначав про те, що розрахунки додані до позовної заяви є необґрунтованими, оскільки в ньому застосовані невірні суми. Отже, у відзиві на позов відповідач просив суд розгляд справи відкласти на іншу дату та зобов'язати відповідача надати обґрунтованих розрахунок ціни позову.

Так, у судовому засіданні 12.08.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 18.08.2015.

У судове засіданні 18.08.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, та в сумах уточнених у заяві від 18.08.2015.

Представник відповідача зазначив про визнання суми основного боргу, проти задоволення вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних заперечував, посилаючись на їх недоведеність.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 06.06.2014 між Комунальним підприємством "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (далі - виконавець, позивач) було укладено договір № 25 про надання послуг (далі - договір) (а.с.14-17), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався у 2014 році надати послуги замовникові, зазначені в пункті 1.2. договору, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено найменування послуг - послуги з обслуговування дренажної насосної станції пров. Відродження в районі буд. 59 (Ленінський район).

У пункті 2.1. договору сторони узгодили, що термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 31.12.2014. А в частині виконання замовником обов'язку щодо оплати за надані послуги - до повного виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами пункту 4.1. договору вартість години роботи встановлюється згідно з калькуляцією, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до калькуляції вартості 1 машино-години експлуатації будівельних машин та механізмів станом на 06 червня 2014 року встановлено наступне:

- дренажна установка пр. Відродження в районі буд. 59 - вартість 1 машино-години з ПДВ складає 35 грн. 59 коп., працездатність роботи на 1 машині/людина - 1 грн. 05 коп.;

- дренажна установка пр. Відродження в районі буд. 59 (черговий режим) - вартість 1 машино-години з ПДВ складає 34 грн. 14 коп., працездатність роботи на 1 машині/людина - 1 грн. 04 коп. (а.с. 19).

Так, у довідках про вартість виконаних будівельних робіт (та витрат) позивачем та відповідачем були погоджені найменування об'єктів, черг та пускових комплексів (найменування наданих послуг), а також вартість виконаних робіт та витрати на загальну суму 128 680 грн. 52 коп., а саме:

- довідка від 25.06.2014 за червень 2014 року на суму 5 481 грн. 17 коп.;

- довідка від 30.06.2014 за червень 2014 року на суму 3 879 грн. 53 коп.;

- довідка від 15.07.2014 за липень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 25.07.2014 за липень 2014 року на суму 7 830 грн. 24 коп.;

- довідка від 31.07.2014 за липень 2014 року на суму 4 626 грн. 96 коп.;

- довідка від 15.08.2014 за серпень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 25.08.2014 за серпень 2014 року на суму 7 830 грн. 24 коп.;

- довідка від 31.08.2014 за серпень 2014 року на суму 4 470 грн. 14 коп.;

- довідка від 15.09.2014 за вересень 2014 року на суму 11 617 грн. 58 коп.;

- довідка від 30.09.2014 за вересень 2014 року на суму 11 638 грн. 58 коп.;

- довідка від 15.10.2014 за жовтень 2014 року на суму 11 745 грн. 36 коп.;

- довідка від 31.10.2014 за жовтень 2014 року на суму 12 421 грн. 61 коп.;

- довідка від 30.11.2014 за листопад 2014 року на суму 11 555 грн. 82 коп.;

- довідка від 31.12.2014 за грудень 2014 року на суму 12 092 грн. 57 коп. (а.с. 35-49).

Відповідно до пунктів 4.3. та 4.4. договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт та рахунків. Оформлення актів надання послуг проводиться до 10-го числа місяця, наступного за звітним. Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, на виконання умов договору позивачем в період з червня 2014 року по грудень 2014 року було надано відповідачу послуги з обслуговування дренажної насосної станції на загальну суму 128 680 грн. 52 коп., що підтверджується наступними актами приймання виконаних послуг:

- акт № 132 приймання виконаних послуг за червень 2014 року від 25.06.2014 на суму 5 481 грн. 17 коп. (а.с.20);

- акт № 144 приймання виконаних послуг за червень 2014 року від 30.06.2014 на суму 3 879 грн. 53 коп. (а.с.21);

- акт № 155 приймання виконаних послуг за липень 2014 року від 15.07.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.22);

- акт № 166 приймання виконаних послуг за липень 2014 року від 25.07.2014 на суму 7 830 грн. 24 коп. (а.с.23);

- акт № 177 приймання виконаних послуг за липень 2014 року від 31.07.2014 на суму 4 626 грн. 96 коп. (а.с.24);

- акт № 189 приймання виконаних послуг за серпень 2014 року від 15.08.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.25);

- акт № 199 приймання виконаних послуг за серпень 2014 року від 25.08.2014 на суму 7 830 грн. 24 коп. (а.с.27);

- акт № 214 приймання виконаних послуг за серпень 2014 року від 31.08.2014 на суму 4 470 грн. 14 коп. (а.с.28);

- акт № 224 приймання виконаних послуг за вересень 2014 року від 15.09.2014 на суму 11 617 грн. 58 коп. (а.с.29);

- акт № 240 приймання виконаних послуг за вересень 2014 року від 30.09.2014 на суму 11 638 грн. 58 коп. (а.с.30);

- акт № 252 приймання виконаних послуг за жовтень 2014 року від 15.10.2014 на суму 11 745 грн. 36 коп. (а.с.31);

- акт № 265 приймання виконаних послуг за жовтень 2014 року від 31.10.2014 на суму 12 421 грн. 61 коп. (а.с.32);

- акт № 290 приймання виконаних послуг за листопад 2014 року від 30.11.2014 на суму 11 555 грн. 82 коп. (а.с.33);

- акт № 304 приймання виконаних послуг за грудень 2014 року від 31.12.2014 на суму 12 092 грн. 57 коп. (а.с.34).

Так, вказані вище акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками.

Заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 5.1.1. договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

За приписами пункту 5.1.2. договору замовник зобов'язаний проводити прийом та оцінку наданих послуг здійснювати уповноваженим особами замовника і оформляти підписання актів виконаних робіт, які є підставою для виплати коштів на користь виконавця.

Так, відповідач оплатив надані послугу лише частково в сумі 33 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 192 від 02.06.2014 (а.с. 50).

Крім того, в матеріалах справи містяться двосторонні акти звірки розрахунків, підписані позивачем та відповідачем, в яких зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.11.2014 та на 01.12.2014 складає 1 293 904 грн. 49 коп. (а.с.51-52).

Крім того, з урахуванням порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивачем на адресу відповідача направлялись:

- лист № 04/12 від 04.12.2014 про погашення заборгованості (а.с. 53-54);

- лист № 08/12 від 08.12.2014 (а.с. 55);

- лист № 15/04 від 15.04.2015 (а.с. 56);

- лист № 15-2/04 від 15.04.2015 (а.с. 57).

Як зазначає позивач, вказані звернення були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищевикладене, свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати наданих в період з червня 2014 року по грудень 2014 року послуг з обслуговування дренажної насосної станції відповідач порушив, оплативши їх лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 95 680 грн. 52 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Так, відповідно до умов договору, розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт та рахунків.

Слід зауважити, що вказані акти підписані відповідачем та скріплені його печаткою без будь-яких претензій та зауважень.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності претензій відповідача стосовно строків, якості та обєму надання послуг. Так, з вищезазначених актів вбачається, що акти підписані без заперечень.

З приводу відсутності доказів виставлення відповідачу рахунків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати наданих послуг, який у розумінні статті 901 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту їх надання виконавцем.

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку сплатити надані послуги (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих послуг за відповідними актами в рамках спірного правочину, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 95 680 грн. 52 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати наданих послуг відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний періоду сумі 95 680 грн. 52 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні визнав наявність основного боргу в сумі 95 680 грн. 52 коп.

Крім того, приймаючи рішення господарський суд виходив також із наступного.

На підставі укладеного договору № 25 про надання послуг від 06.06.2014 між сторонами виникли господарські відносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач є юридичною особою, а відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Між тим, ані приписи Господарського кодексу України, ані норми Цивільного кодексу України не допускають привілейованого становища суб'єктів господарювання, що пов'язані із бюджетним фінансуванням.

Обов'язок відповідача сплатити суму боргу, додатково обґрунтовується тим, що відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором № 25 про надання послуг від 06.06.2014 у відповідача перед позивачем в сумі 95 680 грн. 52 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 95 680 грн. 52 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані 3% річних за період прострочення з 10.07.2014 по 30.06.2015 у сумі 1 937 грн. 05 коп. та інфляційні втрати за період з серпня 2014 року по травень 2015 року у сумі 2 898 грн. 57 коп.

При цьому, визначаючи строк виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати наданих послуг, позивач у позовній заяві зазначав, що оскільки в договір вказаний строк сторонами не визначений, то він вважає, що за встановленими у стосунках сторін звичаями, такою датою є 15 число місяця, наступного за звітним. Але вказане припущення позивача, не може прийматися до уваги судом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-яки докази погодження сторонами вказаного терміну - 15 число місяця, наступного за звітним. Відсутність вказаної домовленості підтвердив також і представник відповідача у судовому засіданні.

Враховуючи викладені обставини, господарський суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, а отже, у задоволенні вказаних вимог суд відмовляє.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Гідроспоруди" Дніпропетровської міської ради (49094, м. Дніпропетровськ, вулиця Яружна, будинок 13; ідентифікаційний код 23359086) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "П.Р.О.М." (49000, м.Дніпропетровськ, Шосе Запорізьке, будинок 26; ідентифікаційний код 36641660) 95 680 грн. 52 коп. основного боргу, 1 913 грн. 61 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3