КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа№ 910/8389/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О.

на рішення Господарського суду м. Києва від 21.05.2015 року

у справі № 910/8389/15-г (суддя: Мандриченко О.В.)

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення пені 314,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - відповідач) про зобов'язати відповідача виконати платіжні документи та стягнути з останнього 314,50 грн. пені за неналежне виконання свого зобов'язання за договором банківського рахунку № 99165 від 24.10.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору банківського рахунку № 99165 від 24.10.2011 року відповідачем не здійснено перерахування грошових коштів з рахунків позивача № 5003 та № 5004 згідно платіжних доручень від 29.01.2015 року №№ 229, 242, 235, 238, 232, 225, 223, 234, 226, 227, 220, 245, 236, 231, 230, 248 на загальну суму 36 925,75 грн, від 30.01.2015 року №№ 250, 249 на загальну суму 5100,09 грн; від 30.01.2015 року № 1203 та від 03.02.2015 року №1204 на суму 12 516,57 грн, у зв'язку із чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання ПАТ "КБ "Надра" виконати вказані платіжні доручення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі № 910/8389/15-г позов задоволено повністю. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" перерахувати з рахунку Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 5003 грошові кошти в сумі 42 025,84 грн згідно платіжних документів № 229, 242, 235, 238, 232, 225, 223, 234, 226, 227, 220, 245, 236, 231, 230, 248 від 29.01.2015 року, № 250, № 249 від 30.01.2015 року; з рахунку № 5004 грошові кошті в сумі 12516,57 грн згідно платіжних документів № 1203 від 30.01.2015 року та № 1204 від 03.02.2015 року на рахунки отримувачів, що зазначені в платіжних дорученнях. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 314,50 грн пені. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Надра" на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 045,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О., звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скаржник зазначив, що в даному випадку Банк є боржником позивача, а Клієнт в свою чергу виступає кредитором Банку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб - підприємців".

Також, скаржник вказав на постанову Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі №910/9232/14, як на підставу для скасування спірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О. було прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання 06.08.2015 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 02.07.2015 року на відповідні адреси та розпискою по справі.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 06.08.2015 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О. - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Полтавською міжрайонною виконавчою дирекцією Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра" (банк) 24.10.2011 року було укладено договір № 99165 банківського рахунку та договір № 99165/КБ про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк", який є невід'ємною частиною договору № 99165 банківського рахунку.

Відповідно до п. 1.1 договору банківського рахунку з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 13.02.2012 року, відповідач відкрив позивачу поточні рахунки № 5003 та № 5004 у національній валюті для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України і зобов'язувався виконувати розпорядження Позивача про перерахування відповідних сум з рахунків.

Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на Рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом (пп 2.2.1 договору).

Згідно з п. 2.3.3 договору банк зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахунково - касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (п. 8.1 договору)

Відповідно до укладеного між сторонами договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" відповідач взяв на себе зобов'язання приймати по відповідних каналах зв'язку платіжні документи позивача, завірені електронним підписом і зашифровані за допомогою програмного забезпечення та ключових дискет, отриманих від відповідача (п. 2.22., п. 4.1.) Підписані електронним підписом, зашифровані та передані відповідачу з допомогою комплексу "Клієнт-Банк" електронні документи мають однакову юридичну силу з документами, оформленими на паперових носіях відповідно до чинного законодавства (п. 4.2.).

Позивачем були передані відповідачу через систему "Клієнт-Банк" електронні платіжні документи на перерахування з рахунків позивача коштів, а саме:

- з рахунку № 5003 в операційний час 29.01.2015 року платіжні доручення №№ 229, 242, 235, 238, 232, 225, 223, 234, 226, 227, 220, 245, 236, 231, 230, 248 на загальну суму 36925,75 грн та в операційний час 30.01.2015 року платіжні доручення №№ 250, 249 на загальну суму 5100,09 грн;

- з рахунку № 5004 в операційний час 30.01.2015 року платіжне доручення № 1203 та в операційний час 03.02.2015 року платіжне доручення 1204 на суму 12516,57 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вищенаведені платіжні документи були залишені без виконання.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу зазначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. ( ст. 1074 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 2.2.1 договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження права розпоряджатися коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2.2.3 договору банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. (ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно зі ст. 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення №26 про запровадження з 06.02.2015 рік по 06.05.2015 рік тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб2, неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому ЗУ "Про банки та банківську діяльність".

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачений перелік дій, які не можуть бути здійсненні банками під час запровадження тимчасової адміністрації. До даного переліку не входить здійснення розрахунково-касових операцій банками.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що запровадження в ПАТ "КБ "Надра" тимчасової адміністрації не може перешкоджати здійсненню розрахунково-касових операцій позивача.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що позивач не є кредитором ПАТ "КБ "Надра" в розумінні чинного законодавства, а є клієнтом банку та власником грошових коштів, що є на його рахунку, який обслуговує ПАТ "КБ "Надра".

Тобто, грошові кошти, які позивач просить ПАТ "КБ "Надра" перерахувати належать не банку, а саме позивачу, а тому банк лише надає послуги клієнту з обслуговування рахунку, тобто фактично виконує розпорядження позивача про перерахування його грошових коштів.

Так як, позивач просить зобов'язати ПАТ "КБ "Надра" виконати умови договору банківського рахунку, а не стягнути кошти за договором депозиту чи інше, позивач не є кредитором банку у розумінні чинного законодавства України (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України по справі №910/5560/14 від 29.10.2014 року, №910/12766/14 від 04.02.2015 року, №927/1379/14 від 19.02.2015 року).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що банк є боржником позивача, а клієнт в свою чергу виступає кредитором банку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб - підприємців".

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем платіжні доручення було подано у період з 29.01.2015 рік по 03.02.2015 рік, які були отримані банком в той же день, тобто до запровадження тимчасової адміністрації, яке відбулось тільки з 06.02.2015 року.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 25.03.2015 року у справі №910/9232/14, як на підставу для скасування спірного рішення, оскільки обставини встановлені судом в межах справи №910/9232/14 різняться з обставинами встановленими судом першої інстанції у даній справі, так як зі змісту вказаної постанови вбачається, що платіжні доручення, які були предметом розгляду у справі №910/9232/14 подані до банку саме в період дії тимчасової адміністрації.

Крім того, згідно із ч. 6 ст._ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», від 23.02.2012 року № 4452-УІ (далі - Закон № 4452), обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 цієї статті (зокрема, на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час дії тимчасової адміністрації) не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо. Такі зобов'язання виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року 1581/21893, затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі - Положення № 2).

Відповідно до п. 1.16 розділу III Положення № 2:

- обмеження, встановлені законодавством на період дії тимчасової адміністрації, не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо (абз. 6);

- зобов'язання банку перед юридичними та фізичними особами, передбачені абз. 6-8 цього пункту, виконуються банком протягом тимчасової адміністрації в межах суми коштів, що надійшли на рахунки таких юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку (абз. 9);

- зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю виконуються банком у межах його фінансових можливостей після виплати заробітної плати (із сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку (абз 10).

Виходячи із норм п. 1.16 розділу III Положення № 2. які перебувають у системному зв'язку із ч. 6 ст. 36 Закону № 4452. зобов'язання банку щодо виплати соціальних, державних виплат обов'язково виконуються банком в період дії тимчасової адміністрації, зокрема:

ті, що надійшли на рахунки юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку - в межах суми коштів, що надійшли на рахунки таких юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку;

ті, що надійшли на рахунки юридичних та фізичних осіб включно по день запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку - в межах фінансових можливостей банку після виплати заробітної плати (із сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Так, платіжними дорученнями від 29.01.2015 року № 229, № 242, № 235, № 238, № 232, № 225, № 223, № 234, № 226, № 227, № 220, № 245, № 236, № 230, № 248, № 231, від 30.01.2015 року № 250, № 249, що не були виконані відповідачем, вимагалося з поточного рахунку позивача № 5003 перерахувати страхові кошти загальною сумою 42025,84 грн для фінансування виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ в редакції, що діє з 01.01.2015 року, а саме: допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, на поховання, право на які гарантоване ст. 46 Конституції України. За призначенням виплат перелічені платіжні документи підпадають під ознаки, передбачені п. 4 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача перерахувати з рахунку Полтавської міжрайонної виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 5003 грошові кошти в сумі 42 025,84 грн згідно платіжних документів № 229, 242, 235, 238, 232, 225, 223, 234, 226, 227, 220, 245, 236, 231, 230, 248 від 29.01.2015 року, № 250, № 249 від 30.01.2015 року; з рахунку № 5004 грошові кошті в сумі 12516,57 грн згідно платіжних документів № 1203 від 30.01.2015 року та № 1204 від 03.02.2015 року на рахунки отримувачів, що зазначені в платіжних дорученнях.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 314,50 грн пені за порушення строків виконання платіжних доручень, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові, у разі порушення боржником зобов'язання. Підставою для сплати неустойки є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.. 610 ЦК України, відповідно до якої, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, (неналежне виконання).

Згідно ст. 1092 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Згідно п. 3.1 договору за несвоєчасне списання з рахунку чи несвоєчасне зарахування на рахунок суми переказу з вини банку, банк сплачує клієнту пеню в розмірі 0,1 процента від відповідної суми за кожен день прострочення, але не більше 10 процентів від суми переказу.

Так, для всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування штрафних санкцій, річних тощо, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно (аналогічна правова позиція викладена в ч. 1 п. 18 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені в доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році).

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши суму пені погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо їх задоволення в сумі 314,50 грн.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що оскільки і позивач і відповідач звільнені від сплати судового збору, стягнення судом першої інстанції судового збору з відповідача являється порушенням норм процесуального права, а саме ч. 3 ст. 49 ГПК, що призвело до незаконного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Пунктами 6, 16 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено поняття ліквідації банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства та тимчасової адміністрації - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом.

В пункті 3.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року зазначено, що статтею 5 Закону визначено, зокрема, випадки, коли окремі органи, здійснюючи надані їм законодавством повноваження, звільняються від сплати судового збору як позивачі. У вирішенні питання про те, чи здійснюють відповідні органи у спірних правовідносинах свої повноваження, господарському суду слід виходити з норм законів та інших актів законодавства України, якими передбачено такі повноваження. Зокрема, наведене стосується здійснення Національним банком України та його органами функцій кредитора останньої інстанції для банків і організації системи рефінансування (пункт 3 статті 7 Закону України "Про Національний банк України") з наданням відповідних кредитів та здійсненням інших операцій, зазначених у статті 42 згаданого Закону, оскільки у пов'язаних з цим правовідносинах Національний банк України реалізує надані йому законом повноваження. Якщо ж згадані органи звертаються до господарського суду не у зв'язку з виконанням своїх повноважень, або з вимогами, які не пов'язані з поданням позовів щодо яких їх звільнено від сплати судового збору, або коли їх звільнено від такої сплати лише як позивачів, а вони беруть участь у справі не як позивачі, то вони зобов'язані сплачувати судовий збір у загальному порядку.

Предметом спору в даній справі є зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра» вчинити дії.

Відтак, дана справа не пов'язана зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра».

Отже, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі №910/8389/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О. - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ"Надра" Стрюкової І.О. залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року у справі №910/8389/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8389/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Г.В. Корсакова

М.Л. Яковлєв