ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р.Справа № 922/3489/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Приватної фірми "Діоніс-95", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піца Сальваторе", м. Харків
про стягнення 4 717,02 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № 2 від 08.06.2015 р.)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № б/н від 24.06.2015 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватна фірма "Діоніс-95", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Піца Сальваторе" (надалі - Відповідач) заборгованість за договором оренди №2 від 13.07.2013 року у розмірі 4 717,02 грн. (де: 3 000,00 грн. - борг по договору; 620,54 грн. - пеня за несвоєчасне виконання; 150,00 грн. - штраф неустойки у розмірі 5% від суми боргу; 300,00 грн. - штраф неустойки у розмірі 10% від суми боргу; 609,00 грн. - інфляційне збільшення; 37,48 грн. - 3% річних), а також просить суд покласти на Відповідача судовий збір

Від Позивача заяв та клопотань не надійшло. У судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Від Відповідача заяв та к лопотань не надійшло. У судовому засіданні позовні вимоги визнає в частині основного боргу у розмірі 3 000,00 грн. та просить зменшити розмір штрафних санкцій на 95%.

Судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (розяснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року (пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (надалі ГПК України), не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши присутніх представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

13 липня 2013 року між Приватною фірмою «Діоніс-95» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Піца Сальваторе» (Орендар) було укладено Договір оренди №2.

Відповідно до п.п. 2.1. Договору оренди №2 Позивач передав, а Відповідач отримав у тимчасове платне користування нежитлове приміщення на цокольному поверсі №54, загальною площею: 19,7 кв.м., розташованого за адресою: 61166, м. Харків, пр. Леніна, 9.

Відповідно п.п 10.4. Договору оренди №1, у випадку дострокового припинення строку оренди з вини Відповідача на підставі умов даного Договору або у відповідності з чинним законодавством Відповідач повинен відшкодувати Позивачу будь-яку шкоду та збитки, повязані з таким достроковим припиненням.

Листом від 01.12.2014 року Відповідач повідомив Позивача, про відмову від оренди приміщень у звязку з виниклою неплатоспроможністю з 01.01.2015 року.

05.01.2015 року нежитлові приміщення, що є Обєктом оренди за Договором оренди №2 були повернуті Позивачу, про що було складено ОСОБА_1 приймання-передачі Обєкту оренди.

За умовами п.п. 3.3.6. Договору оренди №2, Відповідач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів; інших платежів, передбачених даним Договором - у відповідності з умовами даного Договору.

Проте станом на 05 січня 2015 року Відповідач має заборгованість перед Позивачем по оплаті за оренду та компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів по Договору оренди №2 у розмірі 3000,00 грн., (три тисячі гривень).

Підпунктом 3.3.19. Договору оренди №2 встановлено зобовязання орендаря належним чином виконувати всі умови даного Договору.

Статтею 11 Договору оренди №2 передбачено відповідальність сторін за невиконання умов даного Договору, а саме, відповідно п.п. 11.2., випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати або компенсації комунальних платежів, Орендар сплачує Орендодавцю штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день затримки.

Відповідно п.п. 11.2.1 Договору оренди №2, крім зазначеного вище у п.11.2. цього Договору, до Орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобовязань.

Підпунктом 11.2.1.1. зазначено, якщо період прострочення перевищує 30 (тридцять) календарних днів, то Орендар зобовязаний сплатити Орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 5% від простроченої суми грошового зобовязання.

П.п. 11.2.1.2. Договору оренди №2, встановлено, якщо період прострочення перевищує 60 (шістдесят) календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п.11.2.1.1, Орендар додатково зобовязаний сплатити Орендодавцю штрафну неустойку у формі штрафу у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобовязання.

Як зазначає Позивач, станом на 04.06.2015 року, розмір грошової відповідальності за несвоєчасне виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань, передбачених Договором оренди №2 становить: 1717,02 грн., а загальна заборгованість разом з розміром орендної плати складає - 4 717, 02 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочини. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649,651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюються або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно клопотання Відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 95% від загальної суми, суд вважає за доцільне відмовити у його задоволенні, оскільки останнім не доведено та не надано відповідних доказів, крім того відповідно до вимог ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Тобто з даної норми випливає, що суд саме має право, а не зобов'язаний.

Тому оскільки Відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив скрутне фінансове становище та відсутність грошових коштів на рахунку, суд не вбачає підстав щодо задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 95% від загальної суми.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Піца Сальваторе» (61098, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 161, ) на користь Приватної фірми «Діоніс-95» (61166, м. Харків, пр. Леніна, 9, ): 3000,00 грн. - боргу за Договором оренди №2 від 13.07.2013 року; 620,54 грн. - пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань; 150,00 грн. - штрафної неустойки у розмірі 5% від суми боргу; 300,00 грн. - штрафної неустойки у розмірі 10% від суми боргу; 609.00 грн. - інфляційного збільшення; 37,48 грн. - 3% річних, а також суму судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_3