ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2015 р.Справа № 916/2067/15

За позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1;

до відповідача: Комунального підприємства „Теплопостачання міста ОСОБА_2;

про скасування безпідставно нарахованого боргу та стягнення 3073,16грн. штрафних санкцій

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 ордер серія ОД №17607 від 15.05.2015р.; витяг із договору про надання юридичних послуг №1505 від 15.05.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №21/11-107 від 20.02.2015р.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства „Теплопостачання міста ОСОБА_2, в якій просить суд скасувати безпідставно нарахований останнім борг за постачання теплової енергії на обєкт за адресою: м. Одеса, вул. Піонерська, 22, за період з листопада 2014р. по квітень 2015р. у розмірі 12292,65грн., а також стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 3073,16 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами спору 27.10.2014р. було укладено договір на постачання теплової енергії №2883 щодо опалення обєкту, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Піонерська, 22. Але в порушення умов п.4.2.1. вказаного договору, відповідач фактично послуги з теплопостачання на зазначений обєкт не надавав, незважаючи на що все таки виставляв позивачу рахунки-фактури на оплату таких. На претензію позивача від 27.11.2014р. щодо направлення комісії для перевірки стану опалення на обєкті, відповідач відповів листом від 27.04.2015р., в якому наголосив на необхідності обладнання системи опалення засобами обліку теплової енергії у відповідності до ст.ст.4, 24 Закону України „Про теплопостачання, п.п.13, 15, 23 Правил користування тепловою енергією. Позивач із такою позицією теплопостачальної організації не погодилась, що стало підставою для заявлення позовної вимоги про скасування безпідставно нарахованого боргу.

Крім того, позивач вважає, що порушення відповідачем обовязку щодо безперебійного постачання теплової енергії, надає їй підстави для нарахування відповідачу штрафу у розмірі 25% від вартості не отриманої теплової енергії, як то передбаченого п.7.1.1. договору №2883 від 27.10.2014р., що складає 3073,16грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.05.2015 року (суддя Брагіна Я.В.) порушено провадження на справі №916/2067/15 із призначенням розгляду у засіданні суду 08.06.2015 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 20.05.2015р., приймаючи до уваги відрахування судді Брагіної Я.В. зі штату суддів господарського суду Одеської області, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2067/15, за результатами якого дану справу розподілено судді господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

Ухвалою від 25.05.2015р. справу №916/2067/15 прийнято до провадження суддею Щавинською Ю.М., призначено розгляд справи на 17.06.2015р.

У судовому засіданні 17.06.2015р., в якому були присутні представники обох сторін, судом з огляду на невиконання сторонами вимог ухвали суду було оголошено перерву до 08.07.2015р.

08.07.2015р. відповідач подав до канцелярії суду відзив на позов (а.с.60-63), де підтвердив факт укладання між ним та позивачем 27.10.2014р. договору №2883 на постачання теплової енергії на обєкт позивача, який знаходиться по вул. Піонерській, 22. Зокрема, відповідач відзначив, що щомісячні розрахунки теплової енергії, яка споживалась на обєкті позивача протягом спірного періоду, здійснюються на підставі узгоджених сторонами положень договору №2883, які відповідають умовам Правил користування тепловою енергією. Тоді як споживач свій обовязок щодо оплати спожитої теплової енергії за період з жовтня 2014р. по квітень 2015р. не виконав, у звязку чим заборгував теплопостачальній організації 10192,42грн.

Також, виходячи із змісту вищенаведених претензій позивача щодо якості опалення, відповідач зауважив, що споживачу було рекомендовано для виконання порівняльного розрахунку споживання теплової енергії звернутись до спеціальної проектної організації, що має відповідну ліцензію в проектуванні систем централізованого опалення житлових будинків, або встановити прилад обліку. За наведених обставин, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 08.07.2015р. строк розгляду справи за клопотанням позивача було продовжено на пятнадцять днів.

У судовому засіданні 08.07.2015р., в якому були присутні представники обох сторін, судом з огляду на невиконання сторонами вимог ухвали суду було оголошено перерву до 10.08.2015р.

22.07.2015р. відповідачем подано до канцелярії суду пояснення по справі, де він зазначив, що у звязку з тим, що право власності на обєкт нерухомості, на який постачалась теплова енергія, виникло у позивача 31.01.2014р., обовязок оплачувати спожиту теплову енергію виник у останнього з 31.01.2014р. Взаємовідносини між сторонами щодо оплати вартості спожитої теплової енергії за період лютий-квітень 2014р. врегульовані у п.11.1. договору №2883 від 27.10.2104р., а в подальшому наявна за цей період заборгованість була оплачена споживачем 10.11.201р., а також одночасно сплачено частково вартість теплової енергії за жовтень 2014р. на суму 147,75грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

27.10.2014р. між КП „Теплопостачання міста ОСОБА_2 (теплопостачальна організація) та ФОП ОСОБА_1 (споживач) було укладено договір №2883 на постачання теплової енергії, за умовами якого теплопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобовязується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. (а.с.10-12). Теплова енергія постачається споживачу на опалення нежилих приміщень по вул. Піонерська, 22 (вулиця ОСОБА_4), в обсягах згідно додатку 1 до цього договору. Даний обєкт належить споживачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.01.2014р. (п.п.1.1., 2.2. договору).

За умовами п.3.2.2. договору №2883 від 27.10.2014р. споживач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором.

В свою чергу, теплопостачальна організація зобовязалась забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з додатком 1 (п.4.2.1. договору №2883 від 27.10.2014р.).

Як передбачають п.п.5.1., 5.3. договору №2883 від 27.10.2014р., облік споживання теплової енергії на опалення обєкту за адресою: вул. Піонерська,22 (вулиця ОСОБА_4), тимчасово - до встановлення приладу обліку, визначається розрахунковим способом: згідно теплового навантаження будівлі у урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел теплопостачальної організації та кількості діб роботи теплоспоживчого обладнання споживача в розрахунковий період.

Пунктом 5.2. договору №2883 від 27.10.2014р. сторони визначили межу розподілу теплової енергії та межу розподілу обовязків з експлуатації та утримання теплової мережі житловий будинок за адресою: вул. Піонерська,22.

Розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації по тарифу для інших споживачів, встановленому з 01.06.2014р. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.05.2014р. №591 „Про внесення змін до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31.12.2013р. №493 у розмірі 1218,49грн. (з ПДВ) за 1 Гкал. Тариф не є предметом узгодження між теплопостачальною організацією та споживачем, нарахування із застосуванням нових тарифів проводиться з дати встановлення, зазначеної у відповідній постанові про встановлення тарифу. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим. (п.п.6.1.-6.4. договору №2883 від 27.10.2014р.).

Крім того, у відповідності до п.6.5. договору №2883 від 27.10.2014р. споживач та теплопостачальна організація щомісячно до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків.

За умовами п.7.1.1. договору №2883 від 27.10.2014р. теплопостачальна організація несе відповідальність за порушення безперебійного постачання теплової енергії при виконанні споживачем своїх зобовязань за цим договором за умови наявності палива на теплових джерелах штраф у розмірі 25% вартості не отриманої теплової енергії.

У п.п.8.1., 8.2. договору на постачання теплової енергії №2883 сторони узгодили, що розбіжності та спори між сторонами, повязані з виконанням, зміною та розірванням цього договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміном листами (телеграмами, телефонограмами), укладенням додаткових угод. У разі недосягнення згоди сторони мають право звернутись до суду для вирішення спірного питання.

Згідно п.10.1. договору №2883 від 27.10.2014р. договір діє до 30.04.2016р.

Згідно положень п.11.1. договору на постачання теплової енергії №2883 сторони домовились, що споживач зобовязується сплатити вартість теплової енергії фактично одержаної в період з 01.02.2014р. по 31.03.2014р. в сумі 1919,64грн. по тарифу 896,98 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, встановленого з 01.01.2014р. Постановою НКРКУ від 31.12.2013р. №493, та з 01.04.2014р. по 10.04.2014р. сплатити 32,62грн. по тарифу 1063,58грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, встановленого з 01.04.2014р. Постановою НКРКУ від 31.03.2014р. №190, на протязі місяця.

У додатку 1 до договору на постачання теплової енергії №2883 „Обсяги постачання теплової енергії сторони узгодили теплове навантаження для нежилих приміщень по вул.Піонерській, 22 на рівні 0,00460Гкал/год., орієнтовний обєм поставки теплової енергії на рік (опалювальний сезон жовтень-квітень) 8,77221Гкал. Також, сторони договору передбачили тимчасовий розрахунок теплового навантаження до надання проектної документації та встановлення комерційного приладу обліку тепла.

Листом №13/2-04-193 від 08.04.2015р. було доведено про зміну тарифів на теплопостачання з 01.04.2015р.

Як вбачається із поданих позивачем до позову копій договору купівлі-продажу від 31.01.2014р., укладеного між Одеською міською радою та ФОП ОСОБА_1, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17204983 від 31.01.2014р., нежитлові приміщення першого поверху по вул. Піонерській,22, належать на праві власності ОСОБА_1 (а.с.26-29).

03.12.2014р. КП „ТМО прийнято заяву ОСОБА_1 щодо направлення на адресу: вул. Піонерська,22, комісії з підстав відсутності центрального опалення та систематичного недогріву (а.с.15).

Листом №15/02-03-255 від 17.12.2014р. (а.с.14) КП „ТМО повідомило споживача про те, що нарахування оплати за теплову енергію на обєкт у відповідності до умов договору №2883 від 27.10.2014р. та п.20 Правил користування тепловою енергією здійснюється за тепловим навантаженням, вказаним у договорі, з врахуванням фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря та часу роботи тепловикористовуваного обладнання у розрахунковому періоді. Також, теплопостачальна організація зазначила про визначений ст.ст.4, 24 Закону України „Про теплопостачання, п.п.13, 15, 23 Правил користування тепловою енергією обовязок останнього обладнати власну систему опалення приладом обліку.

Відповідач підтвердив у поясненнях від 22.07.2015р. факт оплати позивачем рахунків фактур №2883 від 05.11.2014р. на суму 1952,26 грн. за лютий-квітень 2014р., на суму 147,75грн. за жовтень 2014р.

В подальшому теплопостачальна організація виставляла споживачу рахунки-фактури на оплату спожитої теплової енергії №2883 від 13.05.2015р. на суму 647,36грн. за квітень 2015р., №2883 від 21.04.2015р. на суму 2951,78грн. за листопад 2014р., №2883 від 21.04.2015р. на суму 2170,25грн. за березень 2015р., №2883 від 21.04.2015р. на суму 1937,47грн. за лютий 2015р., №2883 від 21.04.2015р. на суму 2275,02грн. за лютий 2015р., №2883 від 21.04.2015р. на суму 2163,02грн. за грудень 2014р. Проте, доказів їх оплати позивачем сторонами до матеріалів справи не подано.

Водночас, акт звіряння розрахунків №2883 від 16.06.2015р., підписаний КП „ТМО та ФОП ОСОБА_1, вказує на наявність заборгованості останньої станом на 17.06.2015р. заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 10 192,42грн., що охоплює листопад 2014р. квітень 2015р. (а.с.90).

Крім того, судом досліджено подані відповідачем до матеріалів справи документи, які є документами внутрішнього користування теплопостачальної організації: розрахунок заборгованості позивача за спірний період, виписку за 07.11.2014р. по безготівковим розрахункам, що роздрукована із внутрішніх операційних систем бухгалтерського обліку (а.с.74-79).

Між тим, подані відповідачем на підтвердження заперечень списки абонентів, що не мають опалення та гарячого водопостачання за період жовтень 2014р. - квітень 2015р., вказують на те, що житловий будинок по вул. Піонерській, 22, в якому розташований обєкт позивача, був підключений до системи опалення 28.10.2014р. та відключений 15.04.2015р. по закінченню опалювального сезону. Крім того, названий список не містить даних стосовно відключення споживача від теплопостачання впродовж спірного періоду, що вказує на безперервність теплопостачання позивачу (а.с.64-70).

У акті КП „ТМО №15/02-06-3-484 від 20.10.2014р., підписаному також і ОСОБА_1, відображено, що у приміщенні позивача встановлені біметалічні радіатори у кількості 7 шт., які підключені до загальнобудинкової системи опалення, у прибудові та лоджії опалювальні пристрої відсутні (а.с.71).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 ГПК України до господарського суду мають право звертатися юридичні особи, а у визначених випадках і фізичні особи, за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів а суд зобов'язаний порушити провадження у справі за цими позовами.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Тобто, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, юридичні особи, а у визначених випадках і фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює їх захист у випадку, якщо права і охоронювані законом інтереси цих осіб дійсно порушені, невизнані або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Щодо позовної вимоги позивача про скасування безпідставно нарахованого відповідачем боргу за постачання теплової енергії на обєкт за адресою: м. Одеса, вул. Піонерська,22, за період з листопада 2014р. по квітень 2015р. у розмірі 12292,65грн. суд вважає необхідним зазначити про наступне.

Аналіз приведених норм цивільного законодавства вказує на те, що розпорядження своїм суб'єктивним правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Одночасно, статтями 20 ГК України та 16 ЦК України визначено певне коло способів захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд здійснити захист, фактично, шляхом визнання відсутнім у відповідача права вимагати сплати заборгованості за отриману від останнього теплову енергію по договору №2883 від 27.10.2104р.

Тобто, позивач фактично звертається до суду з вимогою про встановлення певного факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Отже, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

Водночас рішенням суду має вирішуватись питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, тобто, ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом свого права.

Таким чином, заявлена позивачем вимога про встановлення певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про стягнення коштів за договором постачання теплової енергії і його встановлення буде елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

За таких обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про скасування безпідставно нарахованого відповідачем боргу за постачання теплової енергії на обєкт за адресою: м. Одеса, вул. Піонерська,22, за період з листопада 2014р. по квітень 2015р. у розмірі 12292,65грн.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч.2 ст.714 ЦК України).

Положення ч.1 ст.24 Закону України „Про теплопостачання передбачають право споживача на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів, що, до речі, відповідає, передбаченому ч.2 ст.25 вказаного Закону, обовязку теплопостачальної організації забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Також, ч.6 ст.19 Закону України „Про теплопостачання передбачає, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Щодо позовної вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення з відповідача штрафу у сумі 3073,16грн., суд зауважує наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як було вище зазначено судом, за умовами п.7.1.1. договору №2883 від 27.10.2014р. теплопостачальна організація несе відповідальність за порушення безперебійного постачання теплової енергії при виконанні споживачем своїх зобовязань за цим договором за умови наявності палива на теплових джерелах штраф у розмірі 25% вартості не отриманої теплової енергії.

Таким чином, предметом доведення при вирішенні позовної вимоги про стягнення неустойки є, у даному випадку, встановлення факту невиконання теплопостачальною організацією своїх обовязків за умови одночасного виконання їх споживачем, яким є позивач.

Досліджені судом вище матеріали справи свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 на протязі спірного періоду (жовтень 2014р. квітень 2015р.) отримувала від КП „Теплопостачання міста ОСОБА_2 теплову енергію у безперебійному режимі, в противагу чому порушувала свій обовязок сплачувати вартість отриманої теплової енергії, що власноручним підписом ФОП ОСОБА_1 підтвердила у акті звіряння розрахунків №2883 від 16.06.2015р.

Вартість теплової енергії, яка постачалась на обєкт відповідача, розраховувалась, як то передбачено у договорі №2883 від 27.10.2014р., розрахунковим способом, виходячи із теплового навантаження будівлі, середньомісячної фактичної температури теплоносія, кількості діб роботи теплоспоживчого обладнання споживача у розрахунковий період.

Із заперечень відповідача вбачається, що, на його думку, суперечки між сторонами з приводу якості у співвідношенні до вартості опалення може вирішити встановлення споживачем приладу обліку, з огляду на що суд зазначає про наступне.

Згідно п.13 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007р., введення в експлуатацію нової, реконструйованої системи теплоспоживання об'єкта без приладів комерційного обліку забороняється.

Одночасно, п.23 означених Правил передбачає, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Таким чином, користуючись можливістю, передбаченою Правилами, сторони у договорі передбачили облік теплоенергії розрахунковим способом до встановлення приладу обліку теплоспоживання, позаяк, не встановлення позивачем приладу обліку не перешкоджає обліку поставленої йому теплової енергії.

Отже, суд перевірив всі обставини справи, на які сторони послались у своїх поясненнях та запереченнях, за результатами чого встановив відсутність порушення КП „Теплопостачання міста ОСОБА_2 передбаченого договором №2883 від 27.10.2014р. обовязку щодо постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно умов договору.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом встановлено, що КП „Теплопостачання міста ОСОБА_2 не порушувало зобовязання за договором №2883 від 27.10.2014р. в частині обсягів постачання теплової енергії, натомість встановлено факт недотримання саме позивачем обовязку щодо сплати виставлених рахунків, у суду відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, регламентованих ст.549 ЦК України, визначених сторонами у п.7.1.1. договору, у звязку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача 3073,16грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову судом у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального кодексу України, відносяться за рахунок останньої.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14 серпня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська