РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/20517/14

за позовомПублічного акціонерного товариства «Терра Банк»
доПриватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українські резерви»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаФонд гарантування вкладів фізичних осіб
прозастосування наслідків недійсності правочину та про стягнення 2145644,45 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаЯкимів А.В. - представник;
від відповідача Дерев'янко Н.В. - керівник, Келембет М.В., Єрмакович С.О. - представники;
від третьої особине з'явився;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українські резерви» про застосування до укладеного між позивачем і відповідачем договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014 наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України та про стягнення з відповідача на користь позивача 2145644,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевірки договору № 6-ТБ/002 від 06.03.2014 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Терра Банк» було встановлено, що вказаний договір є нікчемним відповідно до п.п. 7, 8 п. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, таким, що не породжує будь-яких правових наслідків в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджував про значний вплив на діяльність як позивача так і відповідача, як споріднених осіб, громадянина України Клименка С.Д., який на момент укладення договору страхування обіймав посаду Голови спостережної ради позивача (протокол про підсумки голосування на позачергових загальних зборах позивача від 23.12.2013) та одночасно був Головою наглядової ради відповідача (анкета фізичної особи - інсайдера ПАТ «Терра Банк» від 27.12.2013, протокол №16/07 засідання наглядової ради відповідача від 16.07.2012) та акціонером з часткою в розмірі 9,8709 % статутного капіталу відповідача (реєстр власників іменних цінних паперів відповідача за вих.№19995зв від 20.09.2012, складеного ПАТ «Національний депозитарій України»). Крім цього, позивач стверджував, що страхування майнових інтересів позивача за договором страхування проводилось з метою надання переваг та нічим не обумовленої можливості безпідставного збагачення для відповідача, як компанії пов'язаної з позивачем інсайдерськими відносинами, без намірів створення реальних наслідків, а отже придбання у відповідача послуги зі страхування за обставин та умов, коли подібна послуга ніколи б не була придбана в інших страховиків за необхідності реального страхування кредитних ризиків, призводить до нікчемності укладеного між сторонами договору страхування. Підтверджуючи надання відповідачу нічим невиправданих переваг, позивач вказує на те, що страхування кредитних ризиків позивача за кредитним договором проведене за наявними у відповідача правилами страхування фінансових, а не кредитних ризиків, як того вимагає чинне законодавство України. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача набуті за нікчемним правочином грошові кошти та проценти за користування ними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 у справі №910/20517/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2015 скасовано, а справу №910/20517/14 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» справу №910/14347/14 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва справу № 910/20517/14 прийнято суддею Смирновою Ю.М. до свого провадження та призначено її розгляд на 24.06.2015.

В судовому засіданні 24.06.2015 оголошено перерву до 06.07.2015, а 06.07.2015 до 29.07.2015.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 29.07.2015 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду письмові пояснення по суті спору та вказав на те, що в матеріалах справи наявні докази, щодо невідповідності договору страхування вимогам закону, оскільки такий укладено на вкрай невигідних умовах для позивача, за правилами страхування іншими, аніж ті, що застосовуються до страхування кредитів, тобто відповідач здійснив страхування, застрахувавши кредит третьої особи, не по правилам страхування кредиту та без ліцензії на таке страхування, що суперечить вимогам закону.

Представники відповідача в судове засідання 29.07.2015 з'явились, надали суду пояснення по суті спору, в яких проти заявлених позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви» не є пов'язаною особою по відношенню до ПАТ «ТЕРРА БАНК», оскільки Клименко С.Д. не є власником істотної участі в ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви», як це визначено ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не володіє акціями ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви» в розмірі 10 і більше відсотків статутного капіталу, не має самостійного значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи, адже не відноситься до керівництва ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви», а є лише одним із трьох членів наглядової ради, не брав ніякої участі в укладенні оспорюваного договору страхування № 6- ТБ/002 від 06.03.2014. Також, відповідач зазначив про те, що у будь-якому випадку, якби навіть мали місце ознаки пов'язаності, сам лише цей факт не свідчив би про нікчемність договору страхування № 6-ТБ/002 від 06.03.2014, оскільки договір, укладений з пов'язаною особою банку, є нікчемним за умов, що він укладений за таких обставин, коли такі самі товари та послуги іншої особи взагалі не були б придбані, а наявність таких обставин позивачем не доведено. Щодо іншої підстави нікчемності договору страхування, що передбачена п.п. 7 п.3. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку позивач посилається у позовній заяві, то відповідач стверджує, що позивачем не доведено, що ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви» є кредитором банку, як і не доведено той факт, що умова про платіж в договорі страхування встановлена в метою саме надання переваг (пільг) відповідачу. Як стверджує відповідач, позивач посилаючись на те, що замість правил страхування кредитних ризиків договір був укладений на підставі правил страхування фінансових ризиків, жодним чином не обґрунтовує наявність якихось переваг (пільг) при укладенні договору за правилами страхування фінансових ризиків, а укладення договору страхування № 6-ТБ/002 від 06.03.2014 за Правилами страхування фінансових ризиків в даному випадку не суперечить цим Правилам, а відтак, договір страхування, за яким банк, як страхувальник, застрахував свої майнові інтереси, пов'язані з фінансовими збитками від невиконання контрагентом (позичальником) своїх зобов'язань за кредитним договором, повністю відповідає положенням Правил добровільного страхування фінансових ризиків ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви». Отже, на думку відповідача, нікчемність договору не доведена, а тому вимоги позивача про застосування наслідків нікчемності договору є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Про проведення судових засідань третя особа була повідомлена належним чином відповідно до повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень №717, №971. При цьому, 06.07.2015 через канцелярію Господарського суду міста Києва третьою особою подані пояснення по суті спору, в яких Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтримав позовні вимоги позивача.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі - страхувальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Українські резерви» (далі - страховик, відповідач) було укладено договір №6-ТБ/002 добровільного страхування фінансових ризиків (далі - договір, оспорюваний правочин), відповідно до умов якого предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з фінансовими збитками страхувальника, які виникають у страхувальника в результаті не повернення позичальником (в разі настання певних подій - страхових випадків) повністю або частково кредиту та/або відсотків за його користування в розмірах і в строки, передбачені кредитним договором (п.1.1). Цей договір укладений на підставі заяви страхувальника, Закону України «Про страхування», ліцензії серії АВ №594273 від 27.01.2012, що видана Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, Правил добровільного страхування фінансових ризиків від 14.04.2009 (п.1.2), страховим ризиком є неповернення позичальником повністю або частково кредиту та/або відсотків за його користування в розмірах і в строки, передбачені кредитним договором (п.1.3), страхувальник зобов'язався сплатити страховику страховий платіж за кожним переліком кредитів не пізніше п'яти робочих днів від дати підписання цього договору та переліку кредитів (п.3.5), цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, але не раніше надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика, і діє до 05.03.2015, та/або у будь-якому випадку не більше строку виконання позичальником основного зобов'язання (погашення суми кредитної заборгованості у повному обсязі) за кредитним договором, зазначеним у переліку кредитів (п.6.1).

Згідно додатку № 1 до договору розмір страхового платежу становить 2033522,17 грн.

Позивач сплатив страхову премію за договором у розмірі 2033522,17 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 72379 від 06.03.2014.

03.02.2014 між Приватним акціонерним товариством страховою компанією «Кремінь» та Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Українські резерви» було укладено договір №2000002 про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії), згідно умов якого було перестраховано ризики, взаємно передані сторонами, зокрема по договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014. Вказаний договір зареєстровано в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за №881-р від 16.05.2014.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 518 від 21.08.2014, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк», згідно з яким з 22.08.2014. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Терра Банк» строком на 3 місяці.

Відповідно до акту №3 від 23.09.2014 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Терра Банк» встановлено, що договір добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014 є нікчемним відповідно до п.п. 7, 8 п. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто таким, що не породжує будь-яких правових наслідків в силу приписів ст. 216 Цивільного кодексу України. У вказаному акті йдеться про значний вплив на діяльність як позивача так і відповідача, як споріднених осіб, громадянина України Клименка С.Д., який на момент укладення договору страхування обіймав посаду Голови спостережної ради позивача (протокол про підсумки голосування на позачергових загальних зборах позивача від 23.12.2013) та одночасно був Головою наглядової ради відповідача (анкета фізичної особи - інсайдера ПАТ «Терра Банк» від 27.12.2013, протокол №16/07 засідання наглядової ради відповідача від 16.07.2012) та акціонером з часткою в розмірі 9,8709 % статутного капіталу відповідача (реєстр власників іменних цінних паперів відповідача за вих.№19995зв від 20.09.2012, складеного ПАТ «Національний депозитарій України»), а також стверджується про те, що страхування майнових інтересів позивача за оспорюваним договором страхування проводилось з метою надання переваг та нічим не обумовленої можливості безпідставного збагачення для відповідача, як компанії пов'язаної з позивачем інсайдерськими відносинами, без намірів створення реальних наслідків, а отже, придбання у відповідача послуги зі страхування за обставин та умов, коли подібна послуга ніколи б не була придбана в інших страховиків за необхідності реального страхування кредитних ризиків, призводить до нікчемності укладеного між сторонами договору страхування. Крім цього, в зазначеному акті стверджується про те, що страхування кредитних ризиків позивача за кредитним договором проведене за наявними у відповідача правилами страхування фінансових, а не кредитних ризиків, як того вимагає чинне законодавство України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з п.5 Постанови №9 від 06.11.2009 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст. 215 та ст. 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Пунктом 2.5.2 Постанови №11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» та п.4 Постанови №9 від 06.11.2009 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом та недійсні, недійсність яких встановлюється судом.

У п.2.12 Постанови №11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказано, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, господарський суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а має дати належну оцінку відповідним доводам позивача.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані нікчемністю договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014, проти чого відповідач заперечив, приймаючи до уваги позицію Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, судом надаються оцінки доводам Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» стосовно нікчемності спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» виконавчою дирекцією Фонд гарантування прийнято рішення від 24.12.2014 № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» строком на 1 рік з 24.12.2014 по 23.12.2015 включно.

Частинами 1, 2, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Приписами п. п. 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

23.09.2014 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних було направлено на адресу відповідача повідомлення №2309.2014/18-вих. про нікчемність договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014.

За змістом ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

- асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича;

- істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи;

- споріднена особа - юридична особа, яка має спільних з банком власників істотної участі.

Статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зокрема визначено, що для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Банк зобов'язаний подавати Національному банку України інформацію про пов'язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. Угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати умови, що не є поточними ринковими умовами. Угоди, укладені банком із пов'язаними з банком особами на умовах, що не є поточними ринковими умовами, визнаються недійсними з моменту їх укладення. Поточними ринковими умовами не вважаються, зокрема: 1) прийняття меншого забезпечення виконання зобов'язань, ніж вимагається від інших клієнтів; 2) придбання у пов'язаної з банком особи майна низької якості чи за завищеною ціною; 3) здійснення інвестиції в цінні папери пов'язаної з банком особи, яку банк не здійснив би в інше підприємство; 4) оплата товарів і послуг пов'язаної з банком особи за цінами вищими, ніж звичайні, або за таких обставин, коли такі самі товари і послуги іншої особи взагалі не були б придбані; 5) продаж пов'язаній з банком особі майна за вартістю, що є нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого майна іншій особі; 6) нарахування відсотків та комісійних за послугами, наданими банком пов'язаним із банком особам, які є меншими, ніж звичайні; 7) нарахування відсотків за вкладами (депозитами), залученими банком від пов'язаних із банком осіб, які є більшими, ніж звичайні.

Згідно протоколу №16/07 засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українські резерви» від 16.07.2012 Головою наглядової ради відповідача є Клименко С.Д.

Відповідно до інформації депозитарію ПАТ «Національний депозитарій України» Клименко С.Д. є власником 9,8709 % у статутному фонді Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українські резерви».

Протоколом про підсумки голосування на позачергових загальних зборах акціонерів ПАТ «Терра Банк» від 23.12.2013 Клименка С.Д. обрано на 3 роки Головою Спостережної ради - позивача.

Згідно з анкетою фізичної особи - інсайдера ПАТ «Терра Банк» від 27.12.2013 Клименко С.Д. є учасником Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українські резерви» з 9,8709 % у статутному фонді останнього та Головою Наглядової ради Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українські резерви».

Відповідно до витягу з протоколу засідання правління ПАТ «Терра Банк» №1 від 08.01.2014 року Клименко С.Д. є Головою Спостережної ради позивача, а відповідач включений до переліку інсайдерів ПАТ «Терра Банк», як асоційована особа по відношенню до Клименка С.Д.

Згідно з протоколом засідання правління ПАТ «Терра Банк» №27-1 від 04.03.2014 ПАТ Страхова Компанія «Українські резерви» є спорідненою з ПАТ «Терра Банк» особою через Клименка С.Д.

ПАТ «ТЕРРА БАНК» наполягає на тому, що позивач і відповідач є пов'язаними особами, у зв'язку з тим, що ПрАТ Страхова компанія «Українські резерви» є спорідненою особою банку, адже і банк, і страхова компанія має одного і того ж самого власника істотної участі в підприємствах - громадянина Клименка С.Д.

Втім, з урахуванням термінів, що вживаються в Законі України «Про банки і банківську діяльність» дане твердження позивача не визнається судом обґрунтованим, адже Клименко С.Д. не є власником істотної участі в ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви», тобто він не є власником 10 і більше відсотків статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи. Факту незалежної від формального володіння можливості значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи Климентом С.Д. позивач належними і допустимими доказами також не довів.

Таким чином, за висновками суду ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви» не є пов'язаною особою по відношенню до ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Однак, навіть якби мали місце ознаки пов'язаності, сам лише цей факт не свідчив би про нікчемність договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014, оскільки договір, укладений з пов'язаною особою банку, є нікчемним за умов, що він укладений за таких обставин, коли такі самі товари та послуги іншої особи взагалі не були б придбані, а наявність таких обставин позивачем суду не доведено.

В своїй постанові від 20.05.2015 у справі №910/20517/15 Вищій господарський суд України зауважив про необхідність надання оцінки доводам позивача про включення Кліменка С.Д. та ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви» до переліку інсайдерів банку, у зв'язку з тим, що позивачем були надані протокол засідання правління про визначення переліку інсайдерів банку та анкета фізичної особи - інсайдера банку.

Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України № 368 від 28.08.2001, в редакції станом на дату укладення між сторонами оспорюваного договору було визначено, що надання кредитів інсайдерам/пов'язаним особам (далі - інсайдери), які здатні здійснювати прямий або непрямий вплив на діяльність банку, може призвести до значних проблем, оскільки в цих випадках визначення платоспроможності контрагента не завжди здійснюється об'єктивно. Інсайдери поділяються на фізичних та юридичних осіб. Для забезпечення належного контролю за ризиками, пов'язаними з вкладанням коштів у цінні папери, кредитами акціонерам (учасникам) та інсайдерам, наданням великих кредитів установлюються такі критерії віднесення позичальників (контрагентів) банку до інсайдерів (п.1.9), до інсайдерів - фізичних осіб належать: а) особи, які мають істотну участь у банку; б) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; в) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; г) керівники та контролери споріднених осіб банку; ґ) керівники та контролери афілійованих осіб банку; д) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в підпунктах "а" - "ґ" цього пункту (п.1.10), до інсайдерів - юридичних осіб належать: а) особи, які мають істотну участь у банку; б) афілійовані особи банку; в) споріднені особи банку; г) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в підпункті "д" пункту 1.10 цієї глави, є керівниками або контролерами (п.1.11), істотна участь у банку або іншій юридичній особі означає, що фізична або юридична особа прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами має: а) участь/частку в статутному капіталі банку чи іншої юридичної особи (та/або право голосу акцій, паїв, часток) у розмірі 10 і більше відсотків. Крім того, дві та більше особи уважаються такими, що разом володіють акціями (паями/частками) банку або іншої юридичної особи, якщо вони є власниками акцій (паїв/часток) банку або іншої юридичної особи, а також одночасно: є членами ради чи правління (ради директорів), власниками істотної участі чи законними представниками однієї юридичної особи; або одна з цих осіб надала іншій кредит для придбання акцій (паїв/часток) банку чи іншої юридичної особи; або вони є асоційованими особами по відношенню одна до одної; б) незалежну від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність банку або іншої юридичної особи, зокрема має можливість впливати на визначення кредитної, інвестиційної та облікової політики, на прийняття рішень з основних напрямів діяльності банку або іншої юридичної особи через укладені угоди чи іншим шляхом. Особа вважається такою, що здійснює значний вплив на управління банком або іншою юридичною особою, якщо: така особа прямо та/або опосередковано володіє самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв, часток банку або іншої юридичної особи; або така особа належить до управлінського персоналу банку чи є керівником іншої юридичної особи; або відомі факти, що свідчать про здатність цієї особи будь-яким чином впливати на призначення керівників, або особа має принаймні одного представника в раді, чи правлінні банку або іншої юридичної особи, чи в рівноцінному спостережному органі (або через володіння акціями/паями/частками, або через домовленість із власниками акцій/паїв/часток); або така особа може брати участь у прийнятті рішень з основних напрямів діяльності банку (кредитної, інвестиційної або облікової політики банку) незалежно від того, чи обіймає ця особа керівну посаду або отримує (чи взагалі не отримує) винагороду чи іншу компенсацію за свою роботу; або така особа прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами має участь/частку в статутному капіталі банку або іншої юридичної особи в розмірі 10 і більше відсотків та/або право голосу акцій, паїв, часток і водночас жодна інша особа не володіє участю/часткою в статутному капіталі банку (юридичної особи) з правом голосу (або не має повноважень голосувати більшою кількістю голосів) у розмірі 10 і більше відсотків (п.1.12), угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із інсайдерами на умовах більш сприятливих за звичайні, визнаються судом недійсними з часу їх укладення. Більш сприятливими умовами визнаються: отримання активу низької якості від інсайдерів; викуп в інсайдера активу за вартістю, що є значно вищою, ніж та, яку банк сплатив би за придбання такого активу від неінсайдера; продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу неінсайдеру; укладання коштів у цінні папери інсайдера, в які банк в іншому випадку не вкладав би, у зв'язку з рівнем ризику таких паперів або видом економічної діяльності емітента-інсайдера; оплата за товари та послуги, що надані інсайдером, за тарифами, що є вищими, ніж ті, за якими банк сплачував би за аналогічні товари та послуги неінсайдерам, або оплата таких товарів і послуг у тих ситуаціях, коли неінсайдеру взагалі оплата не надавалася б; прийняття меншого забезпечення виконання зобов'язань, ніж вимагається від інших клієнтів; надання кредиту інсайдеру (акціонеру/учаснику) для придбання акцій (паїв/часток) цього банку та під забезпечення акцій (паїв/часток) банку; строк сплати відсотків за користування кредитом не визначений або передбачений в кінці строку дії кредитного договору. Банк може укладати з інсайдерами угоди, які передбачають нарахування відсотків і комісійних на здійснення банківських операцій, які менші від звичайних, та нарахування відсотків за вкладами і депозитами, які більші від звичайних, якщо прибуток банку дозволяє здійснювати це без шкоди для фінансового стану банку; однак інші умови цих угод не можуть бути більш сприятливими, ніж загальні умови проведення банківських операцій, що встановлені внутрішньобанківськими положеннями, що визначають кредитну, інвестиційну, управління активами і пасивами та облікову політику банку. Банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов'язань перед пов'язаною особою банку; придбання активів пов'язаної особи банку, за винятком продукції, що виробляється цією особою; придбання цінних паперів, розміщених чи підписаних пов'язаною особою банку. Банк має забезпечити наявність відповідних інформаційних систем для виявлення активних операцій з інсайдерами, ведення переліку інсайдерів банку, визначення обсягу операцій щодо кожного інсайдера, а також загального обсягу таких операцій з метою їх моніторингу. Банк зобов'язаний забезпечити наявність процедури запобігання отриманню власної вигоди особами, що беруть участь у підготовці оцінки кредиту або в прийнятті рішення щодо його надання. У разі укладення банком угод з інсайдерами, які передбачають сприятливіші умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами (у тому числі, які передбачають нарахування відсотків і комісійних на здійснення банківських операцій, які менші, ніж звичайні), на суму таких угод банк має зменшувати загальний розмір регулятивного капіталу до часу погашення таких угод. Крім того, такі угоди мають бути укладені на підставі рішення правління та/або ради банку (п.1.14).

Отже, суд зазначає, що дані положення законодавства, які були чинні на дату укладення оспорюваного правочину, стосуються визначення нормативів кредитного ризику банку та вимог щодо обмеження такого кредитного ризику, і відповідно терміни, що вживаються, застосовуються до регулювання ризиків банку в операціях з кредитування.

Проте, предметом спору в даній справі є не діяльність ПАТ «Терра Банк» з кредитування і регулювання кредитних ризиків, а законність укладення договору страхування. Крім цього, норми законодавства України, які встановлюють ознаки нікчемності правочину та на підставі яких заявлені позовні вимоги, не пов'язують нікчемність правочину з таким поняттям, як інсайдер банку.

За договором добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014 були застраховані ризики неповернення позичальником банку кредиту за кредитним договором №КЛ/14/9-34 від 25.02.3014, предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з фінансовими збитками страхувальника, які виникають у страхувальника в результаті не повернення позичальником (в разі настання певних подій - страхових випадків) повністю або частково кредиту та/або відсотків за його користування в розмірах і в строки, передбачені кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Пункт 18 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» передбачає, що одним з видів добровільного страхування може бути страхування фінансових ризиків.

Фінансовий ризик - ризик, пов'язаний з імовірністю втрат фінансових ресурсів (грошових коштів). Фінансові ризики насамперед пов'язані зі змінами на фінансовому ринку та змінами в економіці. Це можуть бути зміни процентних ставок, валютних курсів, зміни в діяльності галузі або конкретного позичальника. До фінансових ризиків відносять: кредитний - ризик розглядається як ризик непогашення кредиту і несплати процентів за ним, процентний - ризик виникає у разі зміни процентних ставок за кредитними ресурсами, що надаються, валютний - ризик можливий у разі зміни курсів валют, а також політичної ситуації, коли курси валют незмінні, а можливості вільного обігу валют обмежені. Ці ризики пов'язані з переоцінкою статей балансу закордонних філій підприємств у національну валюту та при зворотних операціях тощо.

Тобто, поняття фінансовий ризик є поняттям ширшим, ніж поняття кредитний ризик.

На думку суду, укладення договору добровільного страхування фінансових ризиків № 6-ТБ/002 від 06.03.2014 за Правилами страхування фінансових ризиків відповідача в даному випадку не суперечить цим Правилам, оскільки відповідно до п.2.1 Правил добровільного страхування фінансових ризиків ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з фінансовими збитками страхувальника, а п.3.3 цих Правил, зокрема передбачає відшкодування збитків страхувальника, що виникли внаслідок невиконання (неналежного виконання) контрагентом страхувальника своїх зобов'язань за укладеними між ними договорами (угодами, контрактами). Даний пункт Правил страхування фінансових ризиків відповідача не передбачає виключень щодо окремих видів договорів, зокрема щодо кредитних договорів, так як і розділ 5 цих Правил, який встановлює виключення із страхових випадків та обмеження страхування.

У зв'язку з цим, судом визнаються необґрунтованими і твердження позивача про те, що відповідач здійснив страхування за спірним правочином не по правилам страхування кредиту та без ліцензії на таке страхування, оскільки у відповідача на момент укладення договору була наявна ліцензія серії АВ №594273 від 27.01.2012 на страхування фінансових ризиків, що видана Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, а спірний правочин не суперечить та підпадає під регулювання п 3.3 Правил добровільного страхування фінансових ризиків №028 від 14.04.2009 відповідача.

Отже, договір страхування, за яким банк як страхувальник застрахував свої майнові інтереси, пов'язані з фінансовими збитками від невиконання контрагентом (позичальником) своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідає положенням Правил добровільного страхування фінансових ризиків ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви».

Твердження позивача у позовній заяві про те, що такі самі товари та послуги іншої особи взагалі не були б придбані в інших страховиків за необхідності проведення реального страхування кредитних ризиків не доведені. Долучені позивачем до позовної заяви договори страхування, укладені з іншими страховими компаніями (об'єктом страхування яких є інші кредитні договори), не є беззаперечним доказом щодо того, на яких саме умовах в цих страхових компаніях був би застрахований кредитний договір №КЛ/14/9-34 від 25.02.3014.

На момент укладення оспорюваного договору позивач мав можливість застрахувати свої майнові ризики, пов'язані з неповерненням виданого позичальнику кредиту та/або несплатою процентів за його користування на умовах значно ширшого переліку обставин, що призводили до настання страхового випадку, сплативши при цьому аналогічну або меншу/більшу суму страхових платежів (винагороди).

Надання договорів з більш широким переліком страхових ризиків (навіть якби вони стосувались того ж об'єкту) означає, що послуги придбані, але в більшому обсязі: послуга страхування ризику неповернення кредиту через неплатоспроможність позичальника придбана разом з послугою страхування ризику неповернення кредиту з інших причин.

Отже, позивачем не доведено наявність обставин, з якими пов'язується нікчемність правочину, а саме не доведено, що послуга страхування майнових інтересів банку щодо виконання позичальником кредитного договору № КЛ/14/9-34 від 25.02.3014 придбана за таких обставин, що така сама послуга у іншої страхової компанії взагалі не була б придбана.

Крім цього, суд зазначає, що оспорюваний договір було перестраховано в ПАТ СК «Кремінь», а договорі перестрахування зареєстровано в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, який зареєстрував його без зауважень. Отже, суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин укладено на підставі затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Правил добровільного страхування фінансових ризиків та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Позивач у позовній заяві посилається також на норми п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якими встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо їх умови передбачають платіж та передачу платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, однак ПрАТ «Страхова компанія «Українські резерви» не є кредитором банку, а позивачем не доведено суду, що умова про платіж в договорі страхування встановлена з метою саме надання переваг (пільг) відповідачу. Посилаючись на те, що замість правил страхування кредитних ризиків договір був укладений на підставі правил страхування фінансових ризиків, позивач при цьому жодним чином не обґрунтовує наявність якихось переваг (пільг) при укладенні договору за правилами страхування фінансових ризиків.

При цьому, слід зазначити, що страхування має матеріальний вираз тільки у разі настання страхового випадку.

Враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що посилання позивача на приписи ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягають залишенню без задоволення.

Крім цього, оскільки, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним і настанням відповідних наслідків, вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 2145644,45 грн. є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення - судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України не стягується.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.08.2015

Суддя Ю.М.Смирнова