номер провадження справи 34/132/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 Справа № 908/3937/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Корогод Ю.О.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1, довіреність від 15.01.2015 р.; від відповідача ОСОБА_2, довіреність від 29.12.14 р.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/3937/15,

за позовом: Приватного підприємства Драг (69063, АДРЕСА_1, скорочено ПП Драг);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест (69005, АДРЕСА_2, скорочено ТОВ Газ Інвест);

про стягнення суми 178128,66 грн.,

Сутність спору:

Приватним підприємством Драг заявлено позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест про стягнення 106080 грн. основного боргу, 5536,50 грн. 3% річних та 66512,16 грн. інфляційних втрат за контрактом № 55 від 15.06.2013 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.07.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3937/15, якій присвоєно номер провадження 34/132/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 22.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.07.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 12.08.2015 р.

Підставою для звернення з позовом Приватне підприємство Драг зазначило неналежне виконання відповідачем зобовязань за контрактом № 55 від 15.06.2013 р., а саме порушення строків та порядку внесення оплати за отриманий товар, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 106080 грн. Враховуючи положення договору та норми чинного законодавства позивачем нараховані до стягнення 3% річних у розмірі 5536,50 грн. та інфляційні втрати у розмірі 66512,16 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПП Драг посилається на ст.ст. 22, 526, 623, 625 ЦК України, ст.ст. 193, ГК України, ст.ст. 1, 2, 4, 12, 49, 54, 55, 64 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, висловив пояснення в обґрунтування своєї позиції та відповів на поставлені судом питання.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест, в судовому засіданні заперечила частково проти позову з підстав, викладених у відзиві, що надійшов до суду 12.08.2015 р. Зокрема, відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 106080,00 грн., однак вимоги позивача щодо стягнення 72078,66 грн. вважає безпідставними, оскільки основним та єдиним видом діяльності ТОВ «Газ Інвест» є вирощування та реалізація сільськогосподарських культур, тому прибуток від реалізації продукції є основним джерелом сплати зобов'язань відповідача перед кредиторами та пов'язаний з рівнем виробництва сільськогосподарської продукції (урожайністю сільськогосподарських культур), що в свою чергу залежить від природних факторів. Так, протягом 2013 - 2014 років ТОВ «Газ Інвест» зазнало впливу несприятливих природно - кліматичних умов (визнаних Торгово-промисловою палатою форс-мажором) та понесло збитки не загальну суму 4289067,10 грн. Протягом 2014 року ТОВ «Газ Інвест» зазнало впливу несприятливих агрометеорологічних умов, які спричинили значні пошкодження посівів сільськогосподарських культур, підтверджені висновком Торгово-промислової палати № 3664 від 26.09.2014 року. Таким чином, відповідач не міг виконати належним чином зобов'язання, в частині оплати основного боргу позивачу внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, які підтверджені уповноваженим органом - Торгово-промисловою палатою України та не несе відповідальності за часткове невиконання обов'язків по договору. Крім того, про наявність висновків ТПП України про настання форс - мажорних обставин відповідач повідомляв позивача листами № 213 від 01.10.2013 року, № 122/1 від 06.10.2014 року, № 220 від 17.10.2013 року.

За клопотанням представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

15.06.2013 р. Приватне підприємство «Драг» (постачальник, позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» (покупець, відповідач) уклали контракт № 55 (надалі контракт).

Згідно з п. 1.1. контракту постачальник зобов'язується поставити засоби хімізації рослин, іменовані надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар у кількості та за ціною згідно відвантажувальних накладних.

Відповідно до п. 2.1. контракту ціна продукції та асортимент продукції, поставленої за цим договором, вказується в відвантажувальних накладних.

Загальна сума контракту становить 106080,00 грн. (п. 2.3. контракту).

Пунктом 3.1 контракту передбачено, що покупець повинен провести оплату у розмірі 100 % поставленого товару не пізніше 01 жовтня 2013 р.

Пунктом 3.2. контракту передбачено, що датою поставки вважається дата відмітки покупця про отримання товару в накладній.

Даний контракт вступає в дію з моменту його підписання і діє до виконання всіх зобов'язань обома сторонами (п. 10.1. контракту).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, контракт по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 3.1 контракту № 55 покупець зобовязується оплатити 100 % від загальної суми контракту не пізніше 01.10.13 р.

Як вбачається з матеріалів справи видаткової накладної № 55 від 15.06.2013 року на загальну суму 106080,00 грн. та довіреності № 55 від 14.06.2013 р. (на імя ОСОБА_3В.) Приватне підприємство «Драг» поставило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газ Інвест» «Лонтрел 300» у кількості 170 літрів, за ціною 520,00 грн. за літр без ПДВ на загальну суму 106080,00 грн. з ПДВ.

В порушення своїх зобов'язань відповідачем не було здійснено оплату за поставлений товар у визначений строк, основна заборгованість за контрактом № 55 від 15.06.2013 року становила 106080,00 грн.

На адресу позивача відповідачем направлялись листи № 213 від 01.10.2013 року та № 220 від 17.10.2013 року, в яких відповідач підтверджує укладеність договору № 55 від 15.06.2013 року, проте посилається на обставини форс-мажору та просить відстрочити виконання зобов'язань до кінця жовтня 2014 року.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Станом на 10.08.2015 року заборгованість ТОВ «Газ Інвест» перед Приватного підприємства «Драг» складала 106080 грн., однак 11.08.2015 року відповідач перерахував позивачу основний борг в повному обсязі, про що свідчить платіжне доручення від 11.08.2015 р. № 1301.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, провадження у справі № 908/3937/15 в частині стягнення основного боргу в розмірі 106080,00 грн. слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 66512,16 грн. заборгованості внаслідок інфляційних процесів за період: листопад 2013 р. - квітень 2015 р. та 3 % річних за період: з 02.10.2013 р. по 28.06.2015 р. у розмірі 5536,50 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено заявлений позивачем розмір інфляційних втрат та 3 % річних та встановлено, що 3% річних розраховано вірно. Розмір інфляції за розрахунком суду становить 76837,68 грн. Отже, інфляційні втрати та 3 % річних стягуються в межах заявлених сум.

Заперечення відповідача щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних суд відхиляє з наступних причин.

Сторонами надано до справи повідомлення про форс-мажорні обставини вих. № 213 від 01.10.2013 р. та вих. № 220 від 17.10.2013 р., в яких відповідач повідомляє позивача про те, що внаслідок несприятливих агрометеорологічних умов в період з 25 квітня по 30 червня 2013 року відповідач зазнав збитків, які призвели до неможливості вчасного проведення платежів, та просить перенести розрахунки за контрактами на поставку засобів хімізації рослин на кінець жовтня 2014 року (період надходження коштів від реалізації врожаю 2014 року). На підтвердження обставин, викладених у повідомленні, відповідачем надані до справи висновки Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини від 25.09.2013 р. № 2221/05-4, від 29.10.13 р. № 2607/05-4, № 3664/05-4 від 26.09.2014 року.

У відповідь на повідомлення відповідача № 220 від 17.10.2013 р. позивач надіслав відповідачу лист від 28.10.2013 р., в якому вимагав у семиденний термін з дати отримання даного листа виконати зобов'язання за договором, оскільки відповідачем порушено термін повідомлення про форс-мажорні обставини, встановлений пунктом 9.3 контракту.

За умовами п. 9.3 контракту сторона, для якої виникли обставини форс-мажору, повідомляє в письмовій формі за факсом партнера в десятиденний строк з моменту настання таких обставин. Факт настання форс-мажору повинен підтверджуватися довідкою Торгово-промислової палати країни.

Пунктом 9.1 контракту передбачено, що жодна із сторін не несе відповідальності за обставини у зв'язку з даним контрактом при виникненні для однієї із сторін обставин форс-мажору, на весь період дії таких обставин.

Суд зазначає, що в даному позові відповідачем не пред'являються до стягнення штрафні санкції, які є заходами відповідальності за порушення зобов'язання, а лише 3% річних та інфляційні втрати, які за своїм змістом є компенсацією втрат кредитора від знецінення грошових коштів за період прострочення оплати боргу.

На це також звертає увагу Вищий господарський суд України у пункті 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», в якому зазначено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Контрактом не передбачено відтермінування виконання основного зобовязання на період дії обставин непереборної сили, яке б зумовило відстрочення дати порушення зобовязання.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В цьому контексті необхідно довести прямий причинно - наслідковий зв'язок між настанням обставини непереборної сили і неможливістю виконати зобов'язання саме через цю обставину.

Позивачем не доведено неможливості виконання зобовязань за контрактом взагалі.

Натомість, матеріалами справи вказаний факт не підтверджується. В актах від 10.07.13 р., 17.10.13 р., 15.08.14 р., затверджених Управлінням агропромислового розвитку Веселівської РДА, йдеться про загибель 50 %, 75 % врожаю, але ж не про повну загибель врожаю. Крім того, відповідачем не доведено відсутність інших майнових активів, ніж зібраний врожай за період: 2013-2014 роки, як то рухоме, нерухоме майно, доходи попередніх періодів, тощо.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, надані відповідачем висновки Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 5536,50 грн. та заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 66512,16 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В частині стягнення 106080 (сто шість тисяч вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу провадження по справі № 908/3937/15 припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Газ Інвест (69005, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код юридичної особи: 31731398) на користь Приватного підприємства Драг (69063, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код юридичної особи: 32585194) 3% річних в розмірі 5536 (пять тисяч пятсот тридцять шість) грн. 50 коп., 66512 (шістдесят шість тисяч пятсот дванадцять) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 3562 (три тисячі пятсот шістдесят два) грн. 58 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя А.О. Науменко