УХВАЛА

05.08.2015Справа № 910/3357/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Пуніна Іллі Миколайовича про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року

у справі №910/3357/15-г

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ФОЗЗІ-ФУД»
доФізичної особи-підприємця Пуніна Іллі Миколайовича
про стягнення 47 143,32 грн.
За участю представники сторін:
від стягувача: Білічак З.В.
від боржника:не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОЗЗІ-ФУД» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Пуніна Іллі Миколайовича про стягнення 47 143,32 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року (суддя Босий В.П.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОЗЗІ-ФУД» задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи підприємця Пуніна Іллі Миколайовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОЗЗІ-ФУД» заборгованість у розмірі 31 972,55 грн., пеню у розмірі 1,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 7 577,06 грн., 3% річних у розмірі 972,53 грн., штраф у розмірі 1,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 675,95 грн., в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

20.05.2015 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

27.07.2015 р. до господарського суду міста Києва надійшла заява Фізичної особи-підприємця Пуніна Іллі Миколайовича про відстрочку та розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. у справі №910/3357/15-г.

Відповідно до резолюції-розпорядження голови Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року вказану заяву передано на розгляд судді Комаровій О.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.07.2015 р. розгляд заяви Фізичної особи-підприємця Пуніна Іллі Миколайовича призначено на 05.08.2015 року.

Через відділ діловодства суду 05.08.2015 року представником позивача було подано заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення, в якому зазначено, що відповідачем не було надано суду доказів скрутного фінансового становища за 2015 рік та відсутності трудової зайнятості, у зв'язку з чим позивач в задоволенні поданої заяви про розстрочку виконання рішення просив відмовити повністю.

В судовому засіданні 05.08.2015 року представник позивача (стягувача) заперечив проти задоволення заяви про розстрочку.

Представник відповідача (заявника, боржника) в судове засідання 05.08.20105 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Розглянувши заяву про розстрочку виконання рішення, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до п.п.7.1, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Отже, з аналізу позиції Пленуму Вищого господарського суду України випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочку виконання рішення з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ст. 33 Господарського просувального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання заявника на тяжке фінансове положення не є винятковою підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим, оскільки п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, а також ст. 115 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип обов'язковості рішень суду, який не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Як встановлено судом, представником відповідача не надано суду належних та допустимих в розумінні приписів ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження викладених у заяві обставин щодо відсутності грошових коштів, отриманих як дохід в 2015 році, для оплати заборгованості, присудженої до стягнення рішенням суду у даній справі.

При цьому, несплата відповідачем суми заборгованості з моменту винесення рішення суду у даній справі (27.04.2015 р.) та до моменту подання даної заяви до Господарського суду міста Києва (27.07.2015 р.) нівелює його припущення про те, що розстрочка виконання рішення зробить можливим його виконання.

Крім того, твердження заявника про неможливість працевлаштування та відсутності оплачуваного місця роботи у 2015 році не приймаються до уваги з огляду на відсутність належних доказів на підтвердження вказаних фактів.

Таким чином, дослідивши подану до суду заяву про розстрочку виконання судового рішення, враховуючи те, що обставини, наведені відповідачем (боржником) у заяві про розстрочку виконання рішення, не можуть вважатись винятковими та достатніми для розстрочення відповідного судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на позицію Пленуму Вищого господарського суду країни, викладену в зазначеній вище постанові №9, відповідно до якої право заявника на повторне звернення із заявою про розстрочку виконання рішення не обмежується, якщо вона вже розглядалася судом відповідно до п.7.1 зазначеної постанови Пленуму.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Пуніна Іллі Миколайовича про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2015 р. у справі №910/3357/15-г відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова