КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2015 р. Справа№ 910/6281/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Чорної Л.В.

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - не з'явився;

Від третьої особи - Пугач С.В. ( довір. №1-04-740 від 07.04.15);

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України в особі головного управління Національного банку України по м.Києву і Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р.

у справі № 910/6281/14 (головуючий суддя: Літвінова М.Є., судді: Головіна К.І., Грєхова О.А.)

за позовом Національного банку України в особі головного управління Національного банку України по м.Києву і Київської області

до Приватного акціонерного товариства "Сеніко"

третя особа Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі №910/6281/14 провадження у справі в частині основного боргу у розмірі 66000000,00 грн. припинено. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду грунтується на тому, що ухвалою від 10.03.2015р. у справі №910/21840/14 визнано кредиторами ПАТ «СЕНІКО» Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на суму 68 432,51 грн. вимог шостої черги; винесено окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги Головного Управління Національного банку України по м. Києву і Київській області на суму 66.000.000, 00 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника (що підтверджуються витягом з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна № 39717071 від 29.12.12 та договором іпотеки № 2623 від 28.12.12 укладеним між Головним Управлінням Національного банку України по м. Києву і Київській області та приватним акціонерним товариством "СЕНІКО").

Місцевий господарський суд зазначає й про те, що відсутні будь-які належні докази щодо звернення позивача до відповідача з кредиторськими вимогами в межах справи про банкрутство по договору іпотеки від 28.12.2012 у розмірі 8 939 285, 22 грн. та затвердження відповідного реєстру вимог кредиторів за результатами їх розгляду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд змінити рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі на всю суму позовних вимог Національного банку України, а саме у розмірі 74 939 285,22 грн.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що Національним банком України подано заяву про визнання Національного банку України кредитором ПрАТ «СЕНІКО» від 28.09.2014 №06-306/16243 на загальну суму 74 939 285,22 грн., за результатами розгляду якої отримано повідомлення від 19.03.2015р. №16 про визнання Національного банку кредитором ПрАТ «СЕНІКО» у повному обсязі на суму 74 939 285,22 грн. Отже, як зазначає скаржник, судом неправомірно припинено провадження у справі на суму 66 000 000,00 грн., а у іншій частині вимог відмовлено, оскільки позивача визнано кредитором на всю суму кредиторських вимог у розмірі 74 939 285,22 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2015р. розгляд апеляційної скарги призначено на 14.08.2015р.

14.08.2015р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники позивача та відповідача.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники позивача та відповідача.

Враховуючи те, що представники позивача та відповідача про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача повернувся конверт, в якому направлялась ухвала про призначення розгляду справи з відміткою пошти «не числиться», а відповідно інформаційного листа від 02.06.2006 № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, про причини неявки сторони судову колегію не повідомили, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності позивача та відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника третьої особи, судова колегія встановила.

28.12.2012 між Національним банком України, як кредитором та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Даніель", як позичальником укладено договір № 01 про надання стабілізаційного кредиту, за умовами якого кредитор надає позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності у сумі 80 000 000,00 грн. на строк з 03.01.2013 до 31.12.2014.

Процентна ставка за користування кредитом встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України плюс два процентних пункти. Станом на 28.12.2012 процентна ставка за користування кредитом становить 9,5 % (облікова ставка 7,5%). Процентна ставка за стабілізаційним кредитом є змінною, їх розмір визначається в річних процентах на рівні облікової ставки Національного банку України плюс два процентних пункти (п. 1.1).

Повернення кредиту здійснюється за графіком, який зазначений в п. 1.2 договору.

Відповідно до п.1.4 договору, позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту.

Черговість погашення платежів сторони погодили в п. 1.9 договору.

Пунктом 2.2.8 договору визначено, що кредитор має право пропонувати позичальнику достроково повернути кредит (повністю або частково), аналіз стану ліквідності позичальника (з урахуванням динаміки приросту коштів клієнтів, обсягів кредитування та перевищення значень нормативів ліквідності над установленими НБ нормативними значеннями) засвідчить наявність коштів, які банк може спрямувати на повернення заборгованості за кредитом Національного банку.

Позичальник, відповідно до п. 2.3.1 договору, зобов'язується своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, в тому числі кредитору суму кредиту у терміни зазначені в п. 1.1 договору та проценти за користування кредитом.

Пунктом 2.3.1 договору передбачено, обов'язок позичальника достроково повернути кредит (повністю або частково), проценти за користування ним, сплатити пеню (у разі наявності), за вимогою кредитора, у разі погіршення фінансового стану позичальника.

До кредитного договору сторонами укладено додатковий договір №1 від 15.03.2013р., №3 від 29.10.2013р., які долучені до матерів справи.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 80 000 000,00 грн.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором № 01 від 28.12.2012 між Національним банком України, як іпотекодержателем та Приватним підприємством «СЕНІКО», як іпотекодавецем, укладено договір іпотеки (нерухомого майна) від 28.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №3628.

Національний банк України свої зобов'язання по кредитному договору №01 від 28.12.2012 виконав, проте ПАТ КБ Даніель" свої зобов'язання перед НБУ за кредитним договором не виконало належним чином, заборгованість ПАТ "КБ "Даніель" за кредитним договором №01 від 28.12.2012 становить 74939285,22грн. (73097303,42 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 1793 006,01 грн. заборгованість за прострочення оплати відсотків, 48 975,79 грн. - пеня за прострочення оплати кредиту), що вбачається з довідки позивача та виписок з рахунків.

Відповідно до п.1 договору іпотеки, він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про надання стабілізаційного кредиту від 28.12.2012 №01 та будь-яких додаткових договорів до нього та тих, що будуть укладені в майбутньому.

Предметом іпотеки є цілісний майновий комплекс 22- і цегляні будівлі (літ. А, Б, В, Г, Д, Е, З, К, Л, Ж, М, Н, С, Т, Ф, Ш, О, П, Р, Х, Щ, Ч) загальною площею 5765,90 кв.м. Право власності на предмет іпотеки належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.06.1996 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. по реєстру № 2111. Право власності зареєстроване 26.06.1996 Бюро технічної інвентаризації м.Києва в реєстровій книзі за № 105-з та перереєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.12.2012. Місце розташування: м. Київ, вул. Зрошувальна, 19. Ринкова вартість предмета іпотеки згідно з звітом про незалежну оцінку ринкової вартості майна, станом на 07.12.2012 становить 66 000 000,00 грн. (п. 5.1 договору іпотеки).

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умова договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предметів іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (п. 15.10 Договору іпотеки).

Відповідно до п.20 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених умовами цього договору, відповідно до ст.24 та розділу 5 Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з п. 24 цього договору.

Зобов'язання, які випливають з договору № 01, забезпечуються зокрема майновим комплексом, що знаходиться в м. Києві по вул. Зрошувальній,19 (п.1.8).

Відповідно до розділу 3 кредитного договору, він вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами, взятих на себе зобов'язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Постановою національного банку України від 16.01.2014 №14 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Даніель" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до рішення від 16.01.2014 №1 у банку з 17.01.2014 до 16.04.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 № 217 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "Даніель" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 16.04.2014 № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "КБ "Даніель" (далі - ПАТ "КБ "Даніель") та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Даніель" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду.

Відповідно до Додаткового договору №1 від 15.03.2013 до кредитного договору, пунктом 2.3.20 сторони погодили, надати у строк до 21.08.2013 пакет документів для оформлення у заставу за стабілізаційним кредитом інших державних цінних паперів на загальну суму 8 000 000,00 грн. або повернути частину заборгованості за кредитом, пропорційно зменшенню розміру забезпечення.

Як свідчать матеріали справи, банк не надав забезпечення у вказаному розмірі, натомість 05.09.2013 погашено 5 000 000,00 грн., а всього за період з 05.09.2013 по 16.01.2014 погашено 6 902 696,58 грн.

Таким чином, у кредитора виникла заборгованість за тілом кредиту до настання строку визначеного в п.1.2 кредитного договору, у зв'язку з незабезпеченістю такого кредиту.

Таким чином, на лист Головного управління НБУ від 15.10.2013 №06-104/15988 стосовно невиконання умов договору, ПАТ "КБ "Даніель" листом №1-04-3782 від 16.10.2013 повідомив Головне управління, що у термін встановлений для погашення кредиту у розмірі 1, 64 млн. грн.. до 16.10.2013 є неможливим, оскільки на даний час банк немає коштів у вказаних обсягах. Тому враховуючи наведене, банк просив НБУ розглянути можливість переносу сплати заборгованості за кредитом у розмірі 1,64 млн. грн. у грудні 2013 року-січні 2014 року, сплату якої гарантував.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за кредитним договором позивач нарахував відповідачу пеню за несплачений кредит в розмірі 48 975,79 грн. нараховану за період з 17.10.2013 по 16.01.2014.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч.1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.1.7 Кредитного договору, за несвоєчасне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором нараховується пеня в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період прострочення виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

13.02.2014 Головне управління НБУ звернулось до ПАТ "Сеніко" з вимогою про сплату заборгованості протягом тридцяти днів з дати отримання вимоги, враховуючи п. 15.8.2 договору іпотеки ( докази направлення вимоги в матеріалах справи), яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Господарським судом міста Києва встановлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі "№910/21840/14 порушено провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Сеніко" (код 24085886), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 21.10.2014.

Постановою господарського суду міста Києва від 04.11.14 визнано ПАТ "СЕНІКО" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута голову ліквідаційної комісії приватного підприємства "СЕНІКО" Гусара І.О.; зобов'язано ліквідатора провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій звіт та ліквідаційний баланс банкрута та призначено судове засідання для його розгляду поданого ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу боржника на 03.11.15.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом неправомірно припинено провадження у справі на суму 66 000 000,00 грн., а у іншій частині вимог відмовлено, оскільки позивача визнано кредитором на всю суму кредиторських вимог у розмірі 74 939 285,22 грн. не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Ухвалою від 10.03.2015 у справі №910/21840/14 визнано кредиторами ПАТ "СЕНІКО" Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23; ідентифікаційний код 38745056) на суму 68 432,51 грн. вимог шостої черги; винесено окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги Головного Управління Національного банку України по м. Києву і Київській області (04070, м. Київ, Контрактова площа, 2-Б; ідентифікаційний код 09321020) на суму 66.000.000, 00 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника (що підтверджуються витягом з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна № 39717071 від 29.12.12 та договором іпотеки № 2623 від 28.12.12 укладеним між Головним Управлінням Національного банку України по м. Києву і Київській області та приватним акціонерним товариством "СЕНІКО"). Затверджено реєстр вимог кредиторів станом на 10.03.15 на загальну суму 66.068.432,51 грн.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що провадження в частині основного боргу у розмірі 66 000 000,00 грн. підлягає припиненню в порядку п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Позивач звернувся з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки 04.04.2014 року, відповідно до штемпеля УДППЗ "Укрпошта" на конверті при надсиланні позовної заяви до суду.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо звернення позивача до відповідача з кредиторськими вимогами в межах справи про банкрутство по договору іпотеки від 28.12.2012 у розмірі 8 939 285, 22 грн. та затвердження відповідного реєстру вимог кредиторів за результатами їх розгляду.

Згідно ч.15 ст.16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до п.3 ст.17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже, оскільки позивач не заявив кредиторські вимоги як кредитора до відповідача саме в межах справи про банкротство та встановленого законом строку у розмірі 8 939 285,22 грн. місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в цій частині.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Національного банку України в особі головного управління Національного банку України по м. Києву і Київської області залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015р. у справі №910/6281/14 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6281/14.

Повний текст постанови складено та підписано 17.08.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

Л.В. Чорна