ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа № 911/2234/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Сільпо Рітейл», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

про визнання недійсним договору

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Мишакова Ю.А. - довіреність б/№ від 15.08.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області звернулося Приватне акціонерне товариство «Сільпо Рітейл» (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору про заснування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на те, що при укладенні спірного договору не було досягнуто всіх істотних умов, зокрема не встановлено строк дії договору, а також не дотримано форми договору - щодо нотаріального посвідчення.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.05.2015 р. порушено провадження у справі № 911/2234/15 та призначено її до розгляду на 15.06.2015 р. В подальшому розгляд справи відкладався, строк розгляду справи продовжувався судом.

В судове засідання 10.08.2015 р. з'явилась представник Позивача, позов підтримала та просила задовольнити повністю. Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов суду не надав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарський судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи надані Позивачем пояснення та матеріали справи, які є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 10.08.2015 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, які є достатніми для розгляду справи у даному судовому засіданні, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника Позивача та дослідивши подані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Сільпо Рітейл» (засновник 1, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ланжерон» (засновник 2, відповідач у справі) було укладено договір б/№ про заснування ТОВ «Мелас» (надалі «Договір»), згідно якого (п. 1.2.) цим договором визначається порядок здійснення засновниками спільної діяльності щодо створення Товариства та виконання інвестиційних зобов'язань засновниками.

Зокрема, засновники приймають на себе зобов'язання об'єднати свої зусилля і спільно діяти для досягнення загальної мети - створення ТОВ «Мелас» (п. 2.1. Договору).

При цьому, відповідно до п. 3.1. Договору, засновники зобов'язалися у строк до 13.12.2014 р. подати державному реєстратору документи, які відповідно до законодавства України необхідні для державної реєстрації ТОВ «Мелас».

Втім, як зазначає Позивач у позовній заяві, на даний час документи, необхідні для державної реєстрації ТОВ «Мелас», державному реєстратору не подані, а саме товариство не зареєстроване, і як стверджує Позивач, ТОВ «Ланжерон» вимагає від Позивача вчинити дії та зареєструвати ТОВ «Мелас».

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує наступними підставами: відсутність істотної умови договору - у договорі не встановлено строк його дії; недотримання форми договору - відсутність нотаріального посвідчення.

Частиною 1 статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч. 3, 7 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦК України, якщо товариство з обмеженою відповідальністю засновується кількома особами, ці особи у разі необхідності визначити взаємовідносини між собою щодо створення товариства укладають договір у письмовій формі, який встановлює порядок заснування товариства, умови здійснення спільної діяльності щодо створення товариства, розмір статутного капіталу, частку у статутному капіталі кожного з учасників, строки та порядок внесення вкладів та інші умови.

Суд вважає за доцільне відзначити, що договір про створення (заснування) АТ, ТОВ та ТДВ не регулює відносини між учасниками (акціонерами) товариства при здійсненні його діяльності і припиняє свою дію після досягнення мети - створення та державної реєстрації товариства. Зазначені договори мають відповідати загальним вимогам, що пред'являються до правочинів, і при розгляді спорів про визнання їх недійсними суди повинні керуватися відповідними нормами про недійсність правочинів.

Відповідна позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» (п. 15.).

Разом з тим, п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Так само за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Беручи до уваги наведене, відсутність у спірному договорі про заснування умови про строк дії договору (враховуючи, що такий договір за загальним правилом припиняє свою дію після досягнення мети), не є достатньою підставою для визнання спірного договору недійсним.

Розглядаючи позовну вимогу в контексті підстави позову щодо відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Статтею 209 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Як зазначив Позивач у позові, укладаючи Договір про заснування сторони погодили, що Статут ТОВ «Мелас» буде нотаріально посвідчений, отже з позиції Позивача, Договір про заснування також повинен бути нотаріально посвідчений, чого зроблено не було.

Частиною 4 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», нотаріальне посвідчення правочинів (договорів) є обов'язковим лише у передбачених законом випадках або коли сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору (частина четверта статті 639 ЦК України).

Детально дослідивши умови Договору про заснування, судом встановлено, що останні не містять жодних посилань на домовленість Позивача і Відповідача відносно нотаріального посвідчення як Договору про заснування, так і Статуту ТОВ «Мелас».

Відповідного положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення статуту товариства з обмеженою відповідальністю не містить також ч. 5 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», на яку посилається Позивач у позові.

Таким чином посилання Позивача на відсутність нотаріального посвідчення спірного Договору про заснування, як на підставу недійсності правочину, також є необґрунтованою.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним Договору б/№ від 13.10.2014 р. про заснування ТОВ «Мелас» із заявлених Позивачем підстав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 11.08.2015 р.

Суддя С.Ю. Наріжний