ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р.Справа № 15/17-1969-2011

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді В.С. Петрова

суддів Ю.М. Щавинської.

ОСОБА_1

при секретарі Г.В. Фатєєвій

за участю представників:

від позивача не з'явився,

від відповідачів:

1) ОСОБА_2 не з'явився,

2) МП „База відпочинку „Імпульс ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання недійсним з моменту укладення договору дарування частки в статутному капіталі Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс розміром 19%, укладеного 20.11.2010 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Як вказує позивач, він є учасником Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс та володіє 3% статутного капіталу вказаного підприємства.

Як стало відомо позивачу, 20.11.2010 року між ОСОБА_5, який також є учасником МП „База відпочинку „Імпульс, та ОСОБА_2 був укладений договір дарування частки в статутному капіталі юридичної особи - Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс в розмірі 19% від статутного капіталу підприємства, що складає за номіналом - 36 909, 97 грн. Відповідно до умов вказаного договору відповідач - ОСОБА_5 подарував відповідачу - ОСОБА_2 вказану вище частку у статутному капіталі МП „БВ „Імпульс.

Вищезазначений договорів був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Так, на думку позивача, укладення зазначеного договору є протиправним і порушує корпоративні права позивача щодо управління МП „БВ „Імпульс з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 4.3 статуту МП „БВ „Імпульс учасник підприємства може за згодою решти учасників уступити свого частку (її частину) одному чи кільком учасникам підприємства, а також третім особам.

Проте, за ствердженням позивача, вище зазначений договір дарування відповідачами був укладений без відома та згоди позивача. При цьому позивач зазначає, що відповідно до вимог п. 4.1. статуту МП „БВ „Імпульс учасники підприємства зобов'язані дотримуватись вимог статуту підприємства.

Таким чином, на думку позивача, під час укладення договору дарування були порушені вимоги статуту МП „БВ „Імпульс в частині порядку відчуження частки, належної учаснику підприємства.

Так, позивач вказує, що внаслідок ігнорування з боку відповідача - ОСОБА_5 вимог п. 4.3. статуту МП „БВ „Імпульс під час укладення ним спірного договору дарування були порушені вимоги Цивільного і Господарського кодексів України, а також порушені права позивача як учасника МП „БВ „Імпульс. Зокрема, відповідачем проігноровано передбачене статутом підприємства право позивача на участь в управлінні підприємством, зокрема, право учасника визначати партнерів (співучасників) підприємства, учасником якого він є.

Разом з тим позивач вважає, що договір дарування підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Також у позовній заяві заявник просив суд вжити заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на спірну частку в розмірі 19% в статутному капіталі Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс та шляхом заборони державному реєстратору вчиняти дії по реєстрації змін у складі учасників МП „База відпочинку „Імпульс та внесення відповідних змін до ЄДРЮОФОП, які повязані з укладенням спірного договору дарування.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.05.2011 р. позовну заяву ОСОБА_4 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 15/17-1969-2011, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

Заявлене у позові клопотання про вжиття заходів по забезпечення позову судом залишено без задоволення з підстав його необґрунтованості.

Як зясовано судом під час розгляду справи, підставою для звернення ОСОБА_4 до суду з даним позовом стало порушення, на думку позивача, його корпоративних прав як учасника МП „БВ „Імпульс.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 14.06.2011 р. до участі у справі № 15/17-1969-2011 було залучено Мале підприємство „База відпочинку „Імпульс в якості відповідача.

Відповідач - ОСОБА_2 у поданому представником відзиві на позов (а.с. 60-61) проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що МП „База відпочинку „Імпульс не є господарським товариством, а також про дотримання ОСОБА_5 вимог статуту під час укладання спірного договору дарування. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем була надана згода на дарування відповідачем - ОСОБА_5 своєї частки підприємства іншому відповідачу ОСОБА_2, що випливає з протоколу зборів учасників МП „База відпочинку „Імпульс № 14/1 від 29.10.2010 р., копію якого надано до суду.

Також відповідачем ОСОБА_2 були заявлені клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України (а.с. 46-47, 57-58). Вказані клопотання судом були розглянуті в судових засіданнях 13.07.2011 р. та 25.07.2011 р., за результатами чого суд, порадившись на місці, ухвалив відмовити у задоволенні вказаних клопотань.

12.07.2011 р. позивачем було подано до господарського суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів у вигляді частки МП „База відпочинку „Імпульс. Зазначену заяву про забезпечення позову судом відхилено з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

08.08.2011 р. представником відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 було подано господарського суду Одеської області клопотання про зупинення провадження у справі. Так, у вищевказаному клопотанні ОСОБА_7 повідомлено про смерть ОСОБА_5, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 274154 від 03.08.2011 р., згідно з яким ОСОБА_5 помер 02.08.2011 р. Відтак, представник просив суд зупинити провадження у справі до визначення у встановленому чинним законодавством України порядку правонаступника ОСОБА_5.

З огляду на зазначене, ухвалою господарського суду Одеської області від 08.08.2011 р. у справі № 15/17-1969-2011 було зупинено провадження у даній справі відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України до визначення у встановленому чинним законодавством України порядку правонаступника померлого ОСОБА_5

Крім того, 08.08.2011 р. позивачем було подано до господарського суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу ОСОБА_2 відчуження частки 19% у статутному капіталі МП „База відпочинку „Імпульс. Вказане клопотання судом також відхилено з підстав його необґрунтованості.

24.03.2014 р. до господарського суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_7 про поновлення провадження у справі № 15/17-1969-2011, в якому заявниця повідомила, що її визначено спадкоємцем померлого ОСОБА_5, що виступав відповідачем у даній справі, про що 05.03.2014 р. державним нотаріусом Білгород-Дністровської нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона є спадкоємцем майна померлого чоловіка ОСОБА_5

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 26.03.2014 р. провадження у справі № 15/17-1969-2011 було поновлено, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 01.04.2014 р.

У судовому засіданні 01.04.2014 р. представник ОСОБА_7 заявив, що оскільки ОСОБА_7 є спадкоємцем померлого чоловіка ОСОБА_5, який виступав відповідачем, відповідно ОСОБА_7 має бути залучена як правонаступник.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.04.2014 р. провадження у справі № 15/17-1969-2011 в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування було припинено на підставі п. 6. ст. 80 ГПК України у звязку зі смертю ОСОБА_5 Так, як зясовано судом, у ОСОБА_7, яка є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_5, що виступав відповідачем у даній справі, відсутній правовий статус учасника корпоративних відносин, що в свою чергу виключає можливість заміни відповідача по справі - ОСОБА_5 на його спадкоємця ОСОБА_7, адже остання не є правонаступником ОСОБА_5 у даних спірних правовідносинах.

При цьому в засіданні суду 01.04.2014 р. позивачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи № 916/2977/13 за позовом ОСОБА_4 до МП „База відпочинку „Імпульс, ВАТ „Цукроавтомат, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішень загальних зборів, зафіксованих у протоколах № 14 та №14/1 від 29.10.2010 р. В обґрунтування свого клопотання позивач зазначив, що предметом розгляду справи № 916/2977/13 є рішення загальних зборів МП „Бази відпочинку „Імпульс, зафіксовані у протоколі №14/1 від 29.10.2010 р., в якому ніби учасниками була надана згода на відчуження частки 19% у статутному капіталі підприємства ОСОБА_2. Між тим позивач вважає вказаний протокол підробленим, а зафіксовані в ньому рішення - недійсними, тому, на його думку, встановлені судом факти при розгляді вказаної справи можуть вплинути на розгляд даної справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.04.2014 р. провадження у справі № 15/17-1969-2011 було зупинено до вирішення господарським судом по суті справи № 916/2977/13.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.05.2015 р. провадження у справі № 15/17-1969-2011 було поновлено, при цьому з огляду на особливу складність спору вказану справу призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 28.05.2015 р. було здійснено автоматичний розподіл справи щодо визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 15/17-1969-2011, внаслідок чого було визначено наступний склад колегії: головуючий суддя - Петров В.С., судді Щавинська Ю.М. і ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.05.2015 р. справу № 15/17-1969-2011 прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого судді Петрова В.С., суддів Щавинської Ю.М. і ОСОБА_1 та розгляд справи призначено в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.07.2015 р. розгляд справи № 15/17-1969-2011 було відкладено на 06.08.2015 р.

При цьому на електронну адресу господарського суду Одеської області надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою позивача.

Вказане клопотання позивача судом відхилено з урахуванням приписів ст. 69 ГПК України.

Відповідач - ОСОБА_2 у судові засідання не зявився, у звязку з чим зясувати його позицію у спорі не уявляється можливим.

Відповідачем - МП „База відпочинку „Імпульс відзив на позов не було надано, проте представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

09.08.1996 р. відбулась державна реєстрація Малого підприємства "База відпочинку "Імпульс" смт. Затока.

Як вбачається з п. 1.1. статуту Малого підприємства "База відпочинку "Імпульс", затвердженого зборами учасників від 05.12.2000 р. протоколом № 9 та зареєстрованого Білгород-Дністровською райдержадміністрацією 15.03.2001 р., підприємство засноване на підставі Законів України "Про підприємства в Україні", "Про підприємництво" та "Про господарські товариства" відповідно до рішення зборів учасників від 27.04.1995 р. шляхом добровільного обєднання грошових, матеріальних та інтелектуальних ресурсів учасників.

Згідно вказаної редакції статуту МП "База відпочинку "Імпульс" від 15.03.2001 р. учасниками Малого підприємства "База відпочинку "Імпульс" смт. Затока є Відкрите акціонерне товариство "Цукроавтомат" (м. Київ), ОСОБА_5 (м. Білгород-Дністровський) та ОСОБА_8 (м. Білгород-Дністровський).

Відповідно до п. 5.4 статуту МП "База відпочинку "Імпульс" для забезпечення діяльності підприємства за рахунок вкладів його учасників утворюється статутний фонд в розмірі 194236,67 грн., який розподіляється між учасниками в наступних розмірах:

- Відкрите акціонерне товариство "Цукроавтомат" 141792,77 грн., що складає 73%;

- ОСОБА_5 48559,17 грн., що складає 25 %;

- ОСОБА_8 - 3884,73 грн., що складає 2%.

В подальшому 21.05.2008 р. державним реєстратором Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області зареєстровані зміни та доповнення до п. 5.4 статуту Малого підприємства "База відпочинку "Імпульс" смт. Затока в частині зміни складу його учасників та перерозподілу їх часток.

Так, відповідно до п. 5.4 статуту підприємства (в новій редакції) для забезпечення діяльності підприємства утворюється статутний фонд в розмірі 194236,67 грн., який розподіляється між учасниками в наступних розмірах:

- ВАТ "Цукроавтомат" 99060,70 грн., що складає 51 % частки статутного фонду;

- ОСОБА_5 85464,14 грн., що складає 44 % частки статутного фонду;

- ОСОБА_8 - 3884,73 грн., що складає 2% частки статутного фонду;

- ОСОБА_4 5827,10 грн., що складає 3 % частки статутного фонду.

Як вбачається з розділу 8 статуту МП "База відпочинку "Імпульс" в редакції 2011 року (оригінал якого містився в матеріалах реєстраційної справи підприємства), вищим органом управління підприємства є збори його учасників або їх представників (п. 8.1). Збори учасників підприємства очолює Голова зборів (п. 8.2). Збори учасників правомочні приймати рішення з будь-яких питань діяльності підприємства (п. 8.3). Кожен учасник має на зборах кількість голосів, відповідну його частці у статутному фонді підприємства (п. 8.4).

Таким чином, з огляду на приписи ст.ст. 1, 50, 58 Закону України "Про господарські товариства" та положення статуту Малого підприємства "База відпочинку "Імпульс", відповідач за своєю правовою природою є господарським товариством у формі товариства з обмеженою відповідальністю, про що також свідчить субєктний склад його учасників, розподіл статутного капіталу на частки та порядок управління підприємством.

Так, як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2010 року між ОСОБА_5 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний) був укладений договір дарування частки у статутному капіталі Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс, відповідно до п. 1.1 якого дарувальник безоплатно передає, а обдаровуваний приймає у власність частку у статутному капіталі МП „База відпочинку „Імпульс у розмірі 19%, що складає 36904,97 грн.

В п. 1.3 договору зазначено, що частка у статутному капіталі підприємства належить дарувальнику на праві власності, що підтверджується статутом МП „База відпочинку „Імпульс, який затверджено установчими зборами його учасників відповідно до протоколу № 9 від 05.12.2000 р., змінами та доповненнями до статуту, які затверджені протоколом № 11 від 09.11.2006 р., а також витягом з ЄДР від 18.11.2010 р.

За умовами п. 2.1 договору право власності на частку до обдаровуваного переходить з дня державної реєстрації змін до статуту підприємства, що повязані з відчуженням частки у статутному капіталі підприємства за цим договором. З дня переходу до обдаровуваного права власності на частку у статутному капіталі підприємства до останнього переходять всі права та обовязки дарувальника як учасника підприємства (п. 2.2 договору).

Вказаний договір 20.11.2010 р. був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

На підставі вказаного договору дарування відповідні зміни були внесені до статутних документів МП „База відпочинку „Імпульс та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Так, ОСОБА_2 є учасником МП „База відпочинку „Імпульс, розмір внеску до статутного капіталу підприємства складає 19%, що дорівнює 36904,97 грн.

Так, на думку позивача, укладення зазначеного договору є протиправним і порушує корпоративні права позивача щодо управління МП „БВ „Імпульс, оскільки зазначений договір дарування відповідачами був укладений без відома та згоди позивача. При цьому позивач посилається на п. 4.3 статуту МП „БВ „Імпульс, за якими учасник підприємства може за згодою решти учасників уступити свого частку (її частину) одному чи кільком учасникам підприємства, а також третім особам. На думку позивача, внаслідок ігнорування з боку відповідача - ОСОБА_5 вимог п. 4.3. статуту МП „БВ „Імпульс під час укладення ним спірного договору дарування були порушені вимоги Цивільного і Господарського кодексів України, а також порушені права позивача як учасника МП „БВ „Імпульс. Зокрема, відповідачем проігноровано передбачене статутом підприємства право позивача на участь в управлінні підприємством, зокрема, право учасника визначати партнерів (співучасників) підприємства, учасником якого він є. Відтак, позивач вважає, що договір дарування підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

В ст. 719. ЦК України визначено форму договору дарування. Так, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Так, спірний договір дарування вчинено у встановленій законом формі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Наразі судом під час розгляду справи не зясовано обставин, які б вказували на укладання спірного договору між його сторонами під примусом, докази цього в матеріалах справи відсутні.

Поряд цим наведені представником відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позов доводи про надання позивачем згоди на передачу ОСОБА_5 ОСОБА_9 ОСОБА_2 своєї частки у розмірі 19% статутного капіталу МП „БВ „Імпульс, що підтверджується протоколом № 14/1 зборів учасників вказаного підприємства від 29.10.2010 р., суд вважає такими, що не відповідають дійсності. Адже, рішенням господарського суду Одеської області від 22.12.2014 р. у справі № 916/2977/13, що набрало законної чинності, за позовом ОСОБА_4 до МП „База відпочинку „Імпульс, ВАТ „Цукроавтомат, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішень загальних зборів, зафіксованих у протоколах № 14 та №14/1 від 29.10.2010 р., було визнано недійсними рішення зборів учасників Малого підприємства "База відпочинку "Імпульс" від 29.10.2010 р.РПОУ , які оформлені протоколом № 14/1 зборів учасників вказаного товариства від 29.10.2010 р., з усіх питань порядку денного.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Між тим доводи позивача про недійсність оспорюваного договору дарування через порушення ОСОБА_5 вимог статуту підприємства в частині не отримання ним згоди позивача на таке відчуження, а відтак порушення його прав на переважне отримання його частки (її частини), суд вважає помилковим з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Перехід прав на частку у статутному капіталі товариств з обмеженою відповідальністю врегульовано статтею 147 ЦК України та статтею 53 Закону України "Про господарські товариства". Відповідно до частини четвертої статті 151 ЦК України вказані положення застосовуються також до відносин, пов'язаних з переходом частки у статутному капіталі товариств з додатковою відповідальністю.

Згідно з частиною першої статті 147 ЦК України та частиною першої статті 53 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариств з обмеженою та з додатковою відповідальністю мають право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Закон не обмежує це право необхідністю отримання згоди інших учасників товариства на передачу частки.

Відповідно до ст.143 ЦК України, та ст.82 ГК України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут, який має містити відомості, зокрема, про порядок передання (переходу) часток у статутному фонді.

Згідно до ст. 53 Закону України „Про господарські товариства (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) Учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі. Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено.

Тобто, заборона на відчуження частки третім особам або необхідність отримання згоди учасників товариства на таке відчуження, встановлюється статутом товариства.

Ст. 147 Цивільного кодексу України встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства; відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права.

За змістом ч.2 ст.147 ЦК України, відчуження частки в статутному капіталі, що належить одному із учасників (її частини), третім особам (що не є учасниками товариства) допускається лише за умови, що це не заборонено статутом товариства, з додержанням переважного права інших учасників товариства на купівлю частки (її частини). Учасники товариства користуються переважним правом на набуття лише тієї частки, що продається. Якщо ж за умови, що це не заборонено статутом, учасник відчужує частку шляхом дарування чи за іншим договором, що не охоплюється поняттям договору купівлі-продажу, учасники не користуються зазначеним переважним правом. Проте такі способи відчуження учасником своєї частки можуть бути обмежені статутом.

Як встановлено судом, станом на момент укладення договору дарування від 20.11.2010 р. Статут МП „БВ „Імпульс діяв у редакції, затвердженій зборами учасників товариства 2001 року і змінами до нього від 09.11.2006 р., яка не містила обмежень щодо дарування учасником своєї частки у статутному фонді.

Виходячи із системного тлумачення положень чинного законодавства, суд вважає, що положення ст.147 Цивільного кодексу України та ст.53 Закону України „Про господарські товариства щодо переважного права на придбання частки учасниками товариства, стосується лише оплатних правочинів, зокрема, набуття права власності на акції за договорами купівлі-продажу. Адже право на переведення прав покупця, що передбачено ст. 362 ЦК України, виникає у інших співвласників в разі відчуження частки у спільній частковій власності шляхом продажу.

Аналогічної позиції дотримується ВГСУ в постанові від 25.08.2009 р. N 16/4/4360, що залишена без змін згідно з постановою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 10 листопада 2009 року.

Враховуючи викладене, наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним спірного договору дарування від 20.11.2010 р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та Малого підприємства „База відпочинку „Імпульс про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11 серпня 2015 р.

Головуючий суддя В.С. Петров

Суддя Ю.М. Щавинська

Суддя К.Ф. Погребна