ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 серпня 2015 р. Справа № 902/825/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Горейка М.В.,

позивача: ОСОБА_1, довіреність №287 від 06.10.2014р., паспорт серії АА 738427 виданий Немирівським РВУМВС України у Вінницькій області 20.04.1998р.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Могилів-Подільського комунального підприємства "Теплоенергетик" (проспект Незалежності, 281, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000)

до: квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Червоноармійська, 87, м. Вінниця, 21001)

про стягнення 100122 грн 92 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Могилів-Подільське комунальне підприємство "Теплоенегетик" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця 100122 грн 92 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.06.2015р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/825/15 з призначенням її до розгляду.

02.07.2015р. ухвалою суду слухання справи відкладено до 13.08.2015р. через неподання сторонами витребуваних доказів.

В судовому засіданні (13.08.2015р.) у ході розгляду справи по суті представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ньому.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання він повідомлявся належним чином ухвалою суду від 02.07.2015р., що стверджується повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи вх. №5908 від 20.07.2015р. Поряд з цим у надісланому на адресу суду відзиві №2960 від 29.07.2015р. (вх. №06-52/7831/15 від 03.08.2015р.) останній заявлений Могилів-Подільським комунальним підприємством "Теплоенегетик" позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні через необґрунтованість та безпідставність.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на вищезазначене та враховуючи те, відповідачем не подано до суду жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника, суд дійшов висновку, про те, що останній є таким, що повідомлений належним чином, відтак ухвалив провести розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.02.2013р. між Могилів-Подільським комунальним підприємством "Теплоенегетик" (позивач, постачальник) та квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (відповідач, споживач) укладено договір №194 на постачання теплової енергії (а.с. 8-9), відповідно до п. 1.1 якого постачальник згідно договором зобовязується постачати теплову енергію на обєкт споживача в кількості, у строки та на умовах, що зазначені у договорі , а споживач зобовязується здійснювати оплату за теплову енергію, за встановленим тарифами в термін, передбачений договором.

Згідно із п.п. 4.1, 4.2 Договору вартість 1 Гкал теплової енергії на момент укладення договору, згідно тарифів становить 999,90 грн, крім того, ПДВ-20%-199,98 грн, всього з ПДВ-1199,88 грн. Тариф на опалення 1 м.кв. загальної опалювальної площі становить- 38,14 грн, крім того ПДВ-20%-7,63 грн, всього з ПДВ-45,77 грн. Загальна вартість договору на дату його укладення становить 99999 грн.

Відповідно до п. 4.4 Договору розрахунковий період для оплати поставленої теплової енергії є 1 календарний місяць, оплата за який вноситься не пізніше 30 (31) числа поточного місяця, але в будь-якому разі не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем. Рахунок на оплату поставленої теплової енергії постачальник надсилає споживачу не пізніше 5 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Судом встановлено, що на виконання договірних зобовязань позивачем поставлено відповідачу протягом січня-квітня 2013р. та жовтня-грудня 2013р., а відповідачем прийнято теплову енергію на загальну суму 125767 грн 11 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт: від 31.01.2013р. за січень 2013р. на суму 16018 грн 40 коп., від 28.02.2013р. за лютий 2013р. на суму 23112 грн 84 коп., від 22.03.2013р. за березень 2013р. на суму 23112 грн 84 коп., від 22.04.2013р. за квітень 2013р. на суму 7704 грн 28 коп., від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму 12674 грн 78 коп., від 25.11.2013р. за листопад 2013р. на суму 20031 грн 13 коп., від 31.12. 2013р. за грудень 2013р. на сум 23112 грн 84 коп. (а.с. 10-16).

Натомість відповідач свої договірні зобовязання виконав частково, за поставлену теплову енергію розрахувався лише в сумі 69948 грн 36 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідки про операції з 01.01.2013р. по 08.06.2015р. та довідки про сальдо з 01.01.2013р. по 08.06.2015р. (а.с. 17-18).

В звязку із непроведенням відповідачем решти розрахунків за поставлену теплову енергію, позивачем на його адресу надсилалася претензія з вимогою про сплату заборгованості вих. № від 27.08.2014р. (а.с. 25-26). Однак, як свідчать матеріали справи, решти розрахунків за спожиту теплову енергію відповідачем здійснено не було, відтак у нього виникла заборгованість по оплаті поставленої енергії в сумі 55818 грн 75 коп. (125767 грн 11 коп. 69948 грн 36 коп.= 55818 грн 75 коп.).

26.06.2015р. року між позивачем та відповідачем підписано акт звірки розрахунків за договором №194 від 12.02.2013р., згідно якого загальна сума заборгованості квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця перед Могилів-Подільським комунальним підприємством "Теплоенегетик" станом на 26.06.2015р. становить 55818 грн 75 коп.

Як свідчать матеріали справи, станом на день прийняття рішення по даній справі, заборгованість відповідача за отриману теплову енергію залишається неоплаченою.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини щодо поставки теплової енергії та її оплати.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 55818 грн 75 коп. заборгованості за постачання теплової енергії правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2504 грн 86 коп. 3% річних та 41799 грн 31 коп. інфляційних втрат, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам чинного законодавства.

Перевіркою за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" розрахунку 3% річних, інфляційних втрат судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим зазначені вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі.

Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві №2690 від 29.07.2015р. (вх. №06-52/7831/15 від 03.08.2015р.), відносно того, що позивачем надано відповідачу рахунки за спожиту в період жовтня-грудня 2013р. теплову енергію в кінці бюджетного 2013р., в звязку із чим у відповідача не було можливості оплати заборгованість за вказаним рахунками, оскільки в бюджеті КЕВ м. Вінниці кошти по оплаті зазначених послуг передбачені не були і проведення розрахунків із позивачем в 2014р. перевіряючими органами було б кваліфіковано як порушення бюджетного законодавства, то вони не беруться судом до уваги, оскільки за змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України, статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів.

На даному також наголошується у п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у якому зазначено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

Крім того, судом оцінуються критично твердження відповідача відносно того, що позивач мав би розуміти специфіку фінансової діяльності бюджетної організації та не зволікати із стягненням суми заборгованості за отриману КЕВ м. Вінниця теплову енергію, оскільки вказані доводи останнього не мають жодного правового обґрунтування. Більше того, підписавши акти здачі-приймання робіт без будь-яких заперечень та зауважень, КЕВ м. Вінниця погодився з видами та обсягом поставленої йому енергії, її вартістю, виникненням у нього обовязку щодо її оплати, а відтак мав би вжити заходів по оплаті вказаної енергії чого ним здійснено не було. Твердження відповідача щодо того, що позивач не зважаючи на складну фінансову ситуацію в країні і без того недостатнє фінансування організації системи МО України просить суд стягнути з останнього суму боргу, інфляційні втрати та ще й 3 % річних також судом оцінуються критично, оскільки між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення решти суми основного боргу, пені та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Червоноармійська, 87, м. Вінниця, 21001, ) на користь Могилів-Подільського комунального підприємства "Теплоенергетик" (проспект Незалежності, 281, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000, ) 55818 грн 75 коп. основного боргу, 2504 грн 86 коп.-3% річних, 41799 грн 31 коп. інфляційних втрат та 2002 грн 46 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим лисом з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 19 серпня 2015 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Червоноармійська, 87, м. Вінниця, 21001)