ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.15р. Справа № 904/5994/15

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод", м. Нікополь

про стягнення 5 726,40 грн. заборгованості за поставлений товар, 761,22 грн. пені, 156,26 грн. 3% річних, 3 218,24 грн. інфляційних втрат

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" заборгованість у сумі 9 862,12 грн., з яких:

- 5 726,40 грн. заборгованості за поставлений товар;

- 761,22 грн. пені за період з 05.08.2014 року по 04.02.2015 року;

- 156,26 грн. 3% річних за період з 05.08.2014 року по 03.07.2015 року;

- 3 218,24 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2014 року по травень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 1303-14/3 від 13.03.2014 року в частині своєчасної оплати за товар поставлений за видатковій накладній № Е-615 від 11.06.2014 року на суму 5 726,40 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог щодо стягнення пені у зв'язку з тим, що пункт 7.5 договору містить положення саме щодо формування розміру пені - "у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період за який нараховується пеня" з якого не вбачається конкретного розміру пені, адже не більше подвійної облікової ставки Національного банку України це і 0,1 ставки і 1,9 ставки Національного банку України. Таким чином, сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені (аналогічна правова позиція міститься в постановах Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.05.2014 року у справі № 904/1249/14, від 03.07.2014 року у справі № 904/2399/14, від 06.08.2014 року у справі № 904/3343/14).

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог частини 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресами, зазначеними у позовній заяві, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 46, 47, 39, 40 том 1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2015 року порушено провадження у справі № 904/5994/15 та призначено її розгляд в засіданні на 28.07.2015 року, після чого розгляд справи відклався до 11.08.2015 року за клопотанням сторін.

У судовому засіданні 11.08.2015 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (далі - постачальник) та приватним акціонерним товариством "Нікопольський ремонтний завод" (далі - покупець) укладено договір № 130314/3 (далі - договір) відповідно до пункту 1.1. якого на умовах, викладених у розділах цього договору, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію матеріально-технічного призначення (далі - товар). Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і строки поставки товару вказані в Специфікаціях, оформлених у вигляді Додатків до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається в гривнях і вказана в Специфікаціях до цього договору. Ціна товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом Украйни (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 договору ціна товару визначена з урахуванням умов поставки (згідно Інкотермс 2000), передбачених відповідною специфікацією до цього договору.

Ціна товару, зазначена в додатках до цього договору, є фіксованою і не належить збільшенню (п.2.3 договору).

Товар за цим договором поставляється на умовах, зазначених в Специфікаціях до цього Договору, згідно з Інкотермс 2000 (п.3.1 договору).

Згідно з п.3.2 договору товар поставляється партіями в терміни узгоджені сторонами в Специфікаціях.

Відповідно до п.3.4 договору разом з товаром постачальник передає покупцю наступні документи:

- рахунок - фактуру;

- накладну;

- сертифікат якості виробника або інші документи, що підтверджують якість товару.

Податкова накладна передається постачальником покупцеві протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту настання першого з подій, згідно п.187.1, ст. 187 і п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу України. При поставці продукції імпортного походження постачальник зобов'язаний вказати в податковій накладній код товару згідно з УКТ ВЕД і надати з товаром копію вантажної митної декларації.

Дата поставки та дата переходу права власності вказані в Специфікаціях до цього договору (п.3.7 договору).

Згідно з п.4.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії товару на рахунок постачальника на підставі виставлених постачальником рахунків за фактом поставки кожної узгодженої сторонами партії товару протягом 5 календарних днів, що обчислюються з дня наступного за днем поставки даної партії товару та виставлення рахунку на оплату даної партії товару. Сторони в специфікаціях на поставку кожної конкретної партії товару можуть узгодити інший порядок розрахунків, відмінний від порядку, зазначеного в цьому пункті, як щодо всієї партії товару, так і щодо окремих найменувань товару, що входять в дану партію. При оплаті з відстрочкою платежу оплата здійснюється покупцем за фактично прийняту вагу (прийняту кількості).

У Специфікації № 130314/3/1 від 17.03.2014 року, з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 07.04.2014 року, сторони узгодили, що найменування товару, кількість, ціну за одиницю, та вартість, та умови оплати, а саме:

- покупець здійснює розрахунок за цим договором на наступних умовах: передоплата 50% після підписання специфікації та виставлення рахунку на оплату, 50% з моменту поставки протягом 5 календарних днів;

- строк поставки товару - 5 тижнів з моменту перерахування покупцем передоплати в розмірі 50% від вартості товару за цією специфікацією.

На виконання умов договору та на підставі передоплати відповідача у сумі 5 726,40 грн. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 11 452,80 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № Е-615 від 11.06.2014 року (а.с. 34 том 1) на суму 5 726,40 грн.;

- № Е-615/1 від 30.07.2014 року (а.с.36 том 1) на суму 5 726,40 грн.

Таким чином, несплачений відповідачем отриманий товар складає 5 726,40 грн., що і є причиною виникнення спору.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За викладеного та відповідно до умов договору наявність заборгованості відповідача у сумі 5 726,40 грн. на час звернення позивача до суду та вирішення спору підтверджується належними та допустимими доказами.

Враховуючи встановлені обставини справи і відповідно до умов договору строк оплати є таким, що настав, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у сумі 5 726,40 грн. за поставлений товар такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за просторочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При укладенні договору поставки сторони домовились, що у разі несвоєчасного здійснення розрахунків за цим договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочки (п.7.5 договору).

Зі змісту цього пункту договору вбачається, що сторони не визначили розмір пені у відсотках, як це передбачено вимогами законів, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ.

Таким чином, оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування позивачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є неправомірним.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат встановлено, що він здійснено невірно, а тому заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають зменшенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосування індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Зазначене позивачем не враховано.

За результатом перерахунку, з урахуванням меж позовних вимог, інфляційні втрати становлять за накладною № Е-615/1 від 30.07.2014 року на суму 5 726,40 грн. за період з вересня 2014 року по травень 2015 року - 3 149, 06 грн.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних у сумі 156,26 грн. за період з 05.08.2014 року по 03.07.2015 року встановлено, що він здійснені вірно, а тому заявлені до стягнення 3% річних підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальній сумі 9 031,72 грн., з яких: 5 726,40 грн. заборгованість за поставлений товар, 156,26 грн. 3% річних, 3 149, 06 грн. інфляційні втрат.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 1 673,16 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 56, ідентифікаційний код 31167067) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 1, оф. 199, ідентифікаційний код 37502259) основний борг у сумі 5 726,40 грн., 3% річних у сумі 156,26 грн., інфляційні втрати у сумі 3 149, 06 грн., судовий збір у сумі 1 673,16 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.08.2015 року.

Суддя ОСОБА_1