ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" серпня 2015 р.Справа № 903/574/15

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС"

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1

про розірвання договору та повернення коштів

Суддя Н.В. Рога

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 згідно довіреності від 23.07.2015 р.

Від відповідача: не зявився.

В засіданні брали участь:

Від позивача: не зявився.

Від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС", звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "ІМЕКСБАНК" про розірвання договору банківського рахунку №50 від 24.05.2012р., укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" та ПАТ "ІМЕКСБАНК" в особі відділення №338 АТ ""ІМЕКСБАНК" у м. Луцьк, та про зобовязання ПАТ "ІМЕКСБАНК" перерахувати кошти у розмірі 106 000грн. на рахунок Товариства з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.05.2015р. порушено провадження у справі №903/574/15.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.06.2015р. справу №903/574/15 надіслано за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2015р. порушено провадження у справі та прийнято до розгляду позовну заяву.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач про місце та час судових засідань, призначених на 23.07.2015р. та 11.08.2015р., був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Але, представник відповідача в судові засідання не з'явився, про поважність причин незявлення суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача суд встановив:

24 травня 2012р. між ПАТ "ІМЕКСБАНК" (далі ОСОБА_3) та Товариством з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" (далі - Клієнт) був укладений Договір банківського рахунку №50 (у національній валюті), згідно якого ОСОБА_3 відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №5001 відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492 та зобовязується приймати і зараховувати на відкритий Рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з Рахунку та проведення інших операцій за Рахунком у межах, встановлених операційним часом ОСОБА_4 (далі Операційний час), а саме: понеділок-четвер з 9:00 до 16:00, пятниця та передсвяткові дні з 9:00 до 15:00. Договір, укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання.

За умовами п.2.1.3 ОСОБА_3 має право використовувати грошові кошти на рахунку Клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до п. 2.1.8. ОСОБА_3 має право списувати грошові кошти з Рахунку Клієнта на підставі його розпорядження (за допомогою платіжного доручення).

Відповідно до п. 2.3. ОСОБА_3 зобовязався своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ; приймати та виконувати протягом Операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після Операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта; здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ.

Пунктом 7.3 ОСОБА_3 передбачено, що договір розривається за завою Клієнта у будь-який час, за умови сплати ОСОБА_4 комісійної винагороди за закриття рахунку, здачі чекової книжки з невикористаними чеками та погашення заборгованості перед ОСОБА_4 за надані банківські послуги.

Позивач зазначає, що 22.01.2015р. надіслав на адресу ОСОБА_4 прохання прийняти та виконати платіжні доручення №333 від 22.01.2015р. на суму 6 000грн. та №334 від 22.01.2015р. на суму 100 000грн., проте грошові кошти перераховані не були.

Крім того, 23.01.2015р. Товариство з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" надіслало до ОСОБА_4 претензію №3 про перерахування коштів згідно платіжних доручень №333 від 22.01.2015р. на суму 6 000грн. та №334 від 22.01.2015р. на суму 100 000грн. Претензію було отримано ОСОБА_4 23.01.2015р. за вх. №277. Проте, дана претензія була залишена ОСОБА_4 без відповіді та задоволення.

Такі дії ОСОБА_4, щодо неперерахування коштів позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд розірвати договір банківського рахунку №50 від 24.05.2012р. укладений між Товариством з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" та ПАТ "ІМЕКСБАНК" в особі відділення №338 АТ ""ІМЕКСБАНК" у м. Луцьк, та зобовязати ПАТ "ІМЕКСБАНК" перерахувати кошти за платіжними дорученнями №333 від 22.01.2015р. на суму 6 000грн. та №334 від 22.01.2015р. на суму 100 000грн. на інший рахунок позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 1074 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Крім того, позивач посилається на ч. 1 ст. 1075 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Позивач також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.3 ст.1075 цього Кодексу залишок грошових коштів на рахунках видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач своїм правом на захист в судовому порядку не скористався.

Розглянув матеріали справи, суд доходить до такого висновку:

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2012р. між ПАТ "ІМЕКСБАНК" (далі ОСОБА_3) та Товариством з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" (далі - Клієнт) був укладений Договір банківського рахунку №50 (у національній валюті), згідно якого ОСОБА_3 відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №5001 відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунку у національній та іноземній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий Рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з Рахунку та проведення інших операцій за Рахунком у межах, встановлених операційним часом ОСОБА_4 (далі Операційний час), а саме: понеділок-четвер з 9:00 до 16:00, пятниця та передсвяткові дні з 9:00 до 15:00. Договір, укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, уклавши Договір банківського рахунку №50 від 24.05.2012р. сторони за цим ОСОБА_3 прийняли на себе ряд зобовязань, зокрема, відповідно до п. 2.3. ОСОБА_3 зобовязався належним чином виконувати умови цього ОСОБА_3, своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до діючого законодавства та нормативно-правових актів НБУ; приймати та виконувати протягом операційного часу розрахунково-касові документи Клієнта, після операційного часу приймати розрахункові документи та виконувати доручення Клієнта згідно умов ОСОБА_3.

Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України також встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Але, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 16 від 26.01.2015р., що було прийняте на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015р. № 50 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних", було розпочато з 27.01.2015р. процедуру виведення АТ "Імексбанк" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 27.01.2015р. по 27.04.2015р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ІМЕКСБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1. Рішенням від 23.04.2015 року за №84, продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „ІМЕКСБАНК по 26 травня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ІМЕКСБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1 строком на 1 рік з 27 травня 2015 р. до 26 травня 2016 р. включно.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та Інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Відтак, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Кредитор банку вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку у строк, встановлений частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону (про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду) уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

У спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач боржником. Оскільки позивач є кредитором ОСОБА_4 щодо майнового зобовязання з перерахування грошових коштів, з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, на думку суду, позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариство з додатковою відповідальністю "ВОЛИНЬАВТОТРАНС" відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14 серпня 2015р.

Суддя Н.В. Рога