номер провадження справи 1/43/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015 Справа № 908/3738/15

за позовом: Державного підприємства Національна атомна Енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, адреса для листування: 69096 м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26)

про стягнення 857 055 грн. 97 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 19.03.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 15.06.2015 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Державне підприємство Національна атомна Енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго 562 925 грн. 83 коп. заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р., 111 561 грн. 87 коп. пені; 175 876 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 6 692 грн. 11 коп. 3% річних.

Позов заявлено на підставі ст.ст. 526, 530, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 217, 230, 232 Господарського кодексу України, і обґрунтовано не належним виконанням з боку відповідача договірних умов щодо оплати послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, за договором № 12-7 від 01.01.2013 р.

22.06.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 16.07.2015 р., про що сторони були повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

16.07.2015 р. до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, здійснивши контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум, та заявивши клопотання про зменшення розміру пені, просить стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 грн. 00 коп. пені, відмовити позивачу у стягненні інфляційних втрат в сумі 3 168 грн. 36 коп. та розстрочити виконання рішення на 6 календарних місяців, зі сплатою щомісячно рівними частинами. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач безпідставно заявив суму пені провівши розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, що перевищує встановлену договором відповідальність. Вказує на безпідставне заявлення суми інфляційних втрат у розмірі 3 168 грн. 36 коп. Посилається на скрутне фінансове становище, у звязку з чим, та враховуючи те, що він не ухиляється від відповідальності, а здійснює всі можливі заходи з метою погашення заборгованості, просить зменшити суму пені та розстрочити виконання судового рішення у цій справі.

16.07.2015 р. від позивача надійшли письмові пояснення та заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої, позивач просив стягнути з відповідача 562 925 грн. 83 коп. заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р., 111 458 грн. 99 коп. пені; 191 871 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 6 682 грн. 92 коп. 3% річних та судовий збір.

В судовому засіданні 16.07.2015 р. представник позивача підтримав збільшені позовні вимоги. Позивач в усному порядку не заперечив проти розстрочення судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення на позовну заяву, викладені у письмовому відзиві та просив суд позов задовольнити частково, зменшити розмір пені та розстрочити виконання судового рішення.

Враховуючи необхідність здійснення відповідачем контррозрахунку збільшених позовних вимог та можливість судом перевірити розрахунки збільшених позовних вимог (з урахуванням судового засідання 16.07.2015 р.), для зясування всіх обставин справи та правильного вирішення господарського спору, відповідно до ст. 77 ГПК України судом була оголошена перерва до 28.07.2015 р. до 15 год. 00 хв.

28.07.2015 р. від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням зави про збільшення позовних вимог, в якому відповідач, здійснивши контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення сум, та заявивши клопотання про зменшення розміру пені, просить стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 грн. 00 коп. пені, відмовити позивачу у стягненні пені в сумі 34 617 грн. 46 коп.. та інфляційних втрат в сумі 19 164 грн. 16 коп. грн. та розстрочити виконання рішення на 6 календарних місяців, зі сплатою щомісячно рівними частинами.

За заявою представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (власник мереж, позивач у справі) і Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (користувач, відповідач у справі) уклали договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж (надалі - договір).

Згідно п. 1.1 договору, позивач зобовязується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач - своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 11.5 договору, договір набирає чинності з 01.01.2013 і укладається терміном до 31.12.2013. Договір №12-7 вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від нього або про його перегляд.

До договору укладені додатки, додаткові угоди №1 від 01.10.2013, №2 від 01.01.2014 та №3 від 01.11.2014 з протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. 4.1 та п. 7.1 договору, відповідач зобовязався здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Згідно з п. 7.3 договору, за підсумками розрахункового періоду позивач у термін до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє відповідачу рахунок. Сума платежу визначається за «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від відповідача. Разом з рахунком позивач направляє відповідачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника «Акта прийому-здачі наданих послуг» .

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого позивачем рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Підпункт 9.2.1 п. 9.2 договору передбачає, що за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1 договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

На виконання умов договору, відповідач і позивач підписали акти прийому-здачі наданих послуг: №09-14 від 30.09.2014 на суму 111 811,33 грн.; №09-14 від 31.10.2014 на суму 111 811,33 грн.; №11-14 від 30.11.2014 на суму 111 811,33 грн.; №12-14 від 31.12.2014 на суму 111 811,33 грн.; №01-15 від 31.01.2015 на суму 113 745,92 грн.; №02-15 від 28.02.2015 на суму 113 745,92 грн.

Листами №75-88/22280 від 02.10.2014, №75-88/24833 від 04.11.2014, №75-88/27495 від 04.12.2014, №75-74/201 від 06.01.2015, №75-88/2949 від 05.02.2015, №75-88/5543 від 04.03.2015 позивач, згідно з п. 7.3 договору, направив відповідачу вищевказані акти прийому-здачі наданих послуг та рахунки: №9418 від 30.09.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9461 від 31.10.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9640 від 30.11.2014 на суму 111 811,33 грн.; №80 від 31.12.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9744 від 31.01.2015 на суму 113 745,92 грн.; №185 від 28.02.2015 на суму 113 745,92 грн.

Відповідач лише 26.12.2014 оплатив рахунок за вересень 2014 року (№9418 від 30.09.2014 на суму 111 811,33 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №33558 від 26.12.2014 на суму 111 811,33 грн. Рахунки за жовтень, листопад, грудень 2014 року та за січень, лютий 2015 року (№9461 від 31.10.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9640 від 30.11.2014 на суму 111 811,33 грн.; №80 від 31.12.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9744 від 31.01.2015 на суму 113 745,92 грн.; №185 від 28.02.2015 на суму 113 745,92 грн.) відповідач не оплатив, у звязку із чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача 562 925 грн. 83 коп. заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р., 111 458 грн. 89 коп. пені; 191 871 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 6 682 грн. 92 коп. 3% річних було предметом збільшених позовних вимог, які були прийняті судом до розгляду.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, на підставі наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини сторін були врегульовані договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу відповідні послуги, що підтверджується підписаними з боку обох сторін актами прийому-передачі наданих послуг. Акти та рахунки направлялись відповідачу, що підтверджується відповідними листами. Відповідач, частково, із прострочкою, сплатив надані позивачем послуги, у звязку із чим, за останнім рахується прострочена заборгованість за період жовтень-грудень 2014 р. та січень, лютий 2015 року. Основний борг відповідача перед позивачем за надані позивачем послуги за вказаний період складає 562 925 грн. 83 коп.

Вказана основна заборгованість підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 562 925 грн. 83 коп. основного боргу.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпункт 9.2.1 п. 9.2 договору передбачає, що за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1 договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

Пленум Вищого господарського суду України в пункті 1.9 постанови від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснив: якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено - по 1 серпня 2014 року або включно до 1 серпня 2014 року, то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи вищевикладене, останніми днями оплати за період з вересня по грудень 2014 року та за січень, лютий 2015 року є: 30.10.2014 р., 29.11.2014 р., 30.12.2014 р., 30.01.2015 р., 27.02.2015 р., 30.03.3015 р.

Як свідчать матеріали справи та підтверджується сторонами у справі, відповідач лише 26.12.2014 оплатив рахунок за вересень 2014 року (№9418 від 30.09.2014 на суму 111 811,33 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №33558 від 26.12.2014 на суму 111 811,33 грн. Рахунки за жовтень, листопад, грудень 2014 року та за січень, лютий 2015 року (№9461 від 31.10.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9640 від 30.11.2014 на суму 111 811,33 грн.; №80 від 31.12.2014 на суму 111 811,33 грн.; №9744 від 31.01.2015 на суму 113 745,92 грн.; №185 від 28.02.2015 на суму 113 745,92 грн.) відповідач не оплатив.

Згідно п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку, сторони договором передбачили пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, і цей розмір пені у період з 06.02.2015 р. та з 04.03.2015 р. був меншим, ніж ставка НБУ, яка складала: з 06.02.2015 р. 19,5% та з 04.03.2015 р. 30%.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку суми пені за допомогою ІПС «Законодавство» та враховуючи положення постанови пленуму, беручи до уваги відповідні ставки, а також вищевикладені встановлені судом обставини щодо виникнення простроченого боргу, умови договору, суми простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування та зазначену позивачем дату закінчення нарахування суми пені, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені є правомірними в розмірі 77 178 грн. 80 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку суми 3% річних за допомогою ІПС «Законодавство» та враховуючи положення постанови пленуму, беручи до уваги вищевикладені встановлені судом обставини щодо виникнення простроченого боргу, умови договору, суми простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування та зазначену позивачем дату закінчення нарахування 3% річних, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені є правомірними в заявленому до стягненні розмірі 6 682 грн. 92 коп.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку сум інфляційних втрат, за допомогою ІПС «Законодавство», з урахуванням рекомендацій Вищого господарського суду України щодо нарахування інфляційних та Верховного суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, беручи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договору, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, в сумі 191 814 грн. 99 коп.

При цьому, суд частково задовольняє клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, та на підставі п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір пені до 50% , з урахуванням наступного:

Пунктом 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду. У вирішенні повязаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», а також в абзацах першому - четвертому п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України».

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно наданих відповідачем пояснень та доказів, досліджених судом, фінансовий стан відповідача є скрутним, відсутні джерела для одночасного погашення заборгованості (обмежене кредитування, призупинення зміни на поставку та передачу електричної енергії в сторону збільшення, наявність непокритих тарифами зобовязань відповідача перед власниками електромереж, кошти які надходять від споживачів, спрямовуються на погашення поточної заборгованості); встановлення 0-го алгоритму відрахування коштів на поточні рахунки відповідача; збільшення дебіторської заборгованості споживачів електричної енергії щодо яких неможливо вжити заходи припинення, обмеження електропостачання (екологічна, аварійна, технологічна броня) або введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (провадження у справі про банкрутство); збільшення витрат по обов'язковому блоку платежів без зміни тарифу на поставку та передачу електричної енергії для покриття таких витрат (податки, збори, виплати працівникам, аварійні та ремонтні роботи тощо; значна кредиторська заборгованість ВАТ «Запоріжжяобленерго» перед оптовим постачальником електричної енергії, частка якої реструктуризована (заборгованість перевищує 1,7 млрд. грн.); зростання рівня неплатежів за спожиту електричну енергію.

До того ж, суд враховує, що відповідач не уникає обовязку сплати заборгованості, а здійснює всі можливі заходи з метою її погашення. Незважаючи на власні збитки, на відмову НКРЕКП в перегляді тарифів та наявність непокритих тарифами зобов'язань Відповідача перед власниками електромереж на суму понад 6 000 000,00грн., провів розрахунки власними коштами за послуги з утримання технологічних електричних мереж наданих в 2014р., в тому числі і з позивачем.

Суд, також, враховує специфіку господарської діяльності відповідача, яка полягає в досягненні забезпечення соціально - значимого та стратегічно - масштабного результату - постачання електричної енергії виключно всім споживачам в Запорізькій області. До того ж, станом на 01.07.2015 р. заборгованість споживачів - юридичних осіб за спожиту електричну енергію перед ВАТ «Запоріжжяобленерго» складає 1 159 455 441,03 грн., заборгованість фізичних осіб - 108 669 106,13 грн. Тобто, в цілому дебіторська заборгованість споживачів за використану електричну енергію станом на 01.07.2015 р. складає 1 268 124 547, 16 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, специфіку діяльності підприємства відповідача, та його фінансовий стан, ступінь його вини у несвоєчасному виконанні зобовязань, суд дійшов до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%, і стягнення з останнього на користь позивача 38 589 грн. 40 коп. пені.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача 562 925 грн. 83 коп. основного боргу, 38 589 грн. 40 коп. пені, 6 682 грн. 92 коп. 3% річних та 191 814 грн. 99 коп. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог (окрім зменшеного розміру суми пені) суд відмовляє, як у безпідставно заявлених.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір відноситься на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (з урахуванням правомірно заявленої до стягнення суми пені). З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 16 772 грн. 05 коп.

Згідно п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи специфіку діяльності відповідача, його фінансовий стан та інші вищевикладені обставини, суд задовольняє клопотання відповідача щодо розстрочення виконання судового рішення на 6 календарних місяців, зі сплатою, починаючи з серпня 2015 року по січень 2016 року, щомісяця, рівними частинами, задоволеної судом суми основного боргу, пені, річних інфляційних втрат та враховуючи суму визначеного судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, п. 3, п. 6 ст. 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, адреса для листування: 69096 м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26, , з рахунків, встановлених державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Державного підприємства Національна атомна Енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, , п/р № 3768 в ПАТ «Сбербанк Росії», МФО 320627) 562 925 (пятсот шістдесят дві тисячі девятсот двадцять пять) грн. 83 коп. основного боргу, 38 589 (тридцять вісім тисяч пятсот вімісдесят девять) грн. 40 коп. пені, 6 682 (шість тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 92 коп. 3% річних, 191 814 (сто девяносто одна тисяча вісімсот чотирнадцять) грн. 99 коп. інфляційних втрат та 16 772 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 05 коп. судового збору, розстрочивши виконання рішення на шість календарних місяців, з серпня 2015 року по січень 2016 року, зі сплатою щомісячно, рівними частинами, наступних платежів: 136 130 (сто тридцять шість тисяч сто тридцять) грн. 86 коп. до 31.08.2015 р., 136 130 (сто тридцять шість тисяч сто тридцять) грн. 86 коп. до 30.09.2015 р., 136 130 (сто тридцять шість тисяч сто тридцять) грн. 86 коп. до 31.10.2015 р., 136 130 (сто тридцять шість тисяч сто тридцять) грн. 86 коп. до 30.11.2015 р., 136 130 (сто тридцять шість тисяч сто тридцять) грн. 86 коп. до 31.12.2015 р., 136 130 (сто тридцять шість тисяч сто тридцять) грн. 89 коп. до 31.01.2016 р. Видати наказ.

3. В іншій частині позову щодо стягнення 34 280 грн. 09 коп. пені та 56 грн. 97 коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 14» серпня 2015 року.

Суддя О.І. Немченко