РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015Справа №910/14565/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 21630,18 грн.

суддя Пукшин Л.Г

Представники:

від позивача Майструк Є.С. - представник за довіреністю № 3618/18 від 25.11.14;
від відповідачаЛисенко Д.В. - представник за довіреністю № 1466 від 29.05.15

В судовому засіданні 05.08.15 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21630,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК "АХА Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 0131а/14по від 10.06.2014р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "АЗЛК 21412", державний номер 68170 СК, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ ««Українська пожежно-страхова компанія», позивачем було направлено останньому вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить стягнути з відповідача 21630,18 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14565/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 05.08.2015.

03.07.15 через канцелярію суду позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду та заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача залишок матеріальної шкоди в розмірі 5531,29 грн.

04.08.15 через загальний відділ діловодства суду відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує, з тих підстав, що заборгованість в частині 16098,89 грн. була ним сплачена 23.06.15. Стосовно стягнення заборгованості в розмірі 5531,29 грн. відповідач заперечує, оскільки позивачем не було застосовано коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування.

В судове засідання 05.08.15 представники сторін з'явились, представник позивача підтримав заяву про уточнення позовних вимог, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову - 5531,29 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти позову заперечував з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10 червня 2014 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0131а/14по ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) було застраховано автомобіль марки «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, страхувальник та вигодонабувач - Чортобой Світлана Анатоліївна.

Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 53095913, 09.11.2014р. на вул. 60 років Жовтня в м. Кременчук мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, що належить Чортобой С.А. під керуванням власника, та «АЗЛК 21412», державний номер 68170 СК, що належить Кобилко Станіславу Степановичу, під керуванням власника.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Кобилко С.С. вимог п.п. 16.6 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.12.2014р. у справі № 536/2451/14-п.

14.11.14 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО.

Згідно Висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 330 від 14.11.14, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, складає 16098,89 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, складає 21093,70 грн.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки ««Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку СТО - ТОВ «Астра М» від 14.11.14 № АМ.0000601 склали 22320,18 грн..

За страховим випадком - ДТП що сталась 09.11.2014р. за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, згідно складеного страхового акту № 1.001.14.17969/VESKO32524 від 21.11.14 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 21630,18 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням.

Частиною 36.2. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія Кобилко С.С. , який керував автомобілем «АЗЛК 21412», державний номер 68170 СК, підтверджується постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09.12.2014р. у справі № 536/2451/14-п.

Пунктом 36.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та Коблко Станіславом Степановичем як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв з 07.07.14 по 06.07.15 включно (Поліс АІ/1251125), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «АЗЛК 21412», державний номер 68170 СК, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 0 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 0131а/14по від 10.06.2014р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Mitsubishi», державний номер ВІ 2585 АХ.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За таких обставин, розмір страхового відшкодування, який зобов'язаний сплатити відповідач позивачу в порядку регресу становить 21630,18 грн., що відповідає розміру позовних вимог.

В матеріалах справи наявна копія претензії позивача на адресу відповідача на виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № ЛВ7567 від 03.04.2015р., що була отримана відповідачем 10.04.15.

23.06.2015 року відповідачем було сплачено страхове відшкодування на користь позивача в сумі 16098,89 грн. Доказів сплати страхового відшкодування в сумі 5531 грн. 29 коп. відповідачем не надано.

Заперечення відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу відповідно до Експертного висновку № 330 від 15.11.14, спростовуються наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, розмір регресного відшкодування, право вимоги виплати якого відповідачем виникло у позивача, обмежений лише фактичними витратами (платежами) страховика (позивача), здійсненими на користь страхувальника, чим спростовується твердження заявника про необхідність зменшення заявленої позивачем до стягнення суми регресного відшкодування з врахуванням зносу транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП.

Як встановлено судом, позивач, виконуючи свої зобов'язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування № 0131а/14по від 10.06.2014р., виплатив останньому суму страхового відшкодування в розмірі 21630,18 грн.

Умовами пп.28.12 Договору добровільного страхування № 0131а/14по від 10.06.2014р., укладеного між позивачем та Чортобой С.А., передбачено, що при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ, в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні без врахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО.

Таким чином, розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування, а договором сторони не передбачили обов'язку складання звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Вказану правову позицію наведено у постанові від 15.01.2015р. Верховного Суду України по справі №3-50гс15.

При цьому, слід наголосити, що за приписами ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що заперечення відповідача, які наведено у відзиві стосовно відсутності правових підстав для стягнення з останнього страхового відшкодування є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд.40, ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) матеріальну шкоду в розмірі 5531 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять одну) грн. 29 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.08.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин