ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р.Справа № 922/3108/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Євроцемент-Україна", м. Балаклія
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків
про стягнення 2 222 037,92 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Шовков О.С., довіреність б/н від 15.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Євроцемент-Україна" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" (відповідача) про стягнення 1 111 267,40 грн. основного боргу, 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором поставки цементної продукції №01-01/13 від 01.02.2013 р. Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. У попередньому судовому засіданні повідомив суду про сплату відповідачем під час розгляду справи суми основного боргу в розмірі 165 000,00 грн. та просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 946 267,40 грн. основного боргу, 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних. При цьому витребуваних ухвалами суду від 25.05.2015 р., від 09.06.2015 р., від 02.07.2015 р. та від 04.08.2014 р. документів до суду не подав.

Представник відповідача у судовому засіданні та у письмових поясненнях (вх.№31175 від 04.08.2015 р.) повідомив про оплату відповідачем під час розгляду справи суми основного боргу в розмірі 165 000,00 грн. На підтвердження оплати суми основного боргу в розмірі 165 000,00 грн. відповідач подав копії платіжних доручень (а.с. 85-112). Таким чином, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 946 267,40 грн. та просить відмовити в позові щодо стягнення з відповідача 22 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних, посилаючись на той факт, що товар був поставлений позивачем відповідачеві не за договором поставки цементної продукції №01-01/13 від 01.02.2013 р., оскільки позивач здійснив поставку товару відповідачеві без заявок, передбачених п.2.3.1. даного договору.

Ухвалою суду від 02.07.2015 р. було продовжено строк розгляду спору поза межами 2-х місячного терміну вирішення спорів.

У судовому засіданні 04.08.2015 р. було оголошено перерву до 05.08.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2013 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) укладено договір № 01-01/13 поставки цементної продукції (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу цементну продукцію (надалі - товар), в асортименті, кількості і в строки, передбачені даним договором, а відповідач взяв на себе зобов'язання прийняти та оплатити товар на умовах і в порядку, передбаченому договором.

За умовами п. 1.2. договору найменування, кількість і асортимент товару зазначається в Додатках (Специфікаціях) до даного договору, які є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 2.1.1. договору позивач зобов'язався здійснити поставку товару на адресу вказаних відповідачем вантажоотримувачів, у кількості, асортименті і в строки, встановлені цим договором, на підставі Специфікації та керуючись Заявкою (типова форма - Додаток №1) відповідача на об'єми товару, поставленого товару.

За умовами п. 2.3.1. договору покупець зобов'язаний надавати продавцю заявку на поставку товару не пізніше 10 числа місяця, попереднього місяця поставки. Заявка повинна в обов'язковому порядку містити такі дані: марка цементу, об'єм, клас і тип вагонів, графік (дата) поставки. Заявка вважається узгодженою належним чином і у випадку надання її за допомогою засобів факсимільного зв'язку з наступним наданням оригіналу.

Згідно з п. 3.4. договору зобов'язання позивача з поставки вважаються виконаними в момент здачі товару першому перевізнику (з дати поставки), з цього ж моменту від позивача до відповідача переходить право власності.

За умовами п. 3.5. договору датою поставки переходу права власності на товар вважається дата календарного штемпеля станції відправлення і перевізних документів, які свідчать про приймання товару залізною дорогою до перевезення.

Відповідно до п. 8.1. договору термін дії договору встановлено до 28.02.2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

01.02.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду б/н до договору, згідно з якою оплата поставленого товару здійснюється на умовах відстрочення платежу на протязі двадцяти одного дня з моменту постачання товару.

Позивач у позові стверджує, що виконав свої договірні зобов'язання належним чином, на виконання умов договору в період з 01.02.2013 року по 21.02.2014 року здійснив постачання товару відповідачеві на загальну суму 13 465 412,40 грн. (з урахуванням транспортних витрат). Але відповідач оплатив товар частково, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даним позовом у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 1 111 267,40 грн. При цьому позивач на вимогу суду не надав до матеріалів справи жодного первинного документа про передачу відповідачеві товару на загальну суму 13 465 412,40 грн. та про його часткову оплату на загальну суму 13 465 412,40 грн.

Разом з тим, представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов (від 04.08.2015 р. вх.№ 31175) визнає факт отримання від позивача товару на загальну суму 13 465 412,40 грн., його часткову оплату та існування на день звернення до суду з даним позовом заборгованості в розмірі 1 111 267,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом також встановлено, що під час розгляду справи відповідач оплатив вартість товару на суму 165 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 85-112). За таких обставин суд вважає за необхідне в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 165 000,00 грн. провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином судом встановлено, що на даний час у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором поставки цементної продукції №01-01/13 від 01.02.2013 р. в розмірі 946 267,40 грн., яка до цього часу залишається непогашеною.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини і норми закону, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 946 267,40 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з такого.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.1013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Ухвалами суду від 25.05.2015 р., від 09.06.2015 р., від 02.07.2015 р. та від 04.08.2014 р. у даній справі було зобов'язано позивача надати у судове засідання: докази виставлення відповідачеві рахунків-фактур на оплату товару (п.5.3. договору); докази передачі відповідачеві товару у зазначеному розмірі (рахунок-фактура на оплату, видаткові та податкові накладні, акти звірки тощо); докази виконання договірних зобов'язань відповідачем (банківські виписки про рух коштів на поточному рахунку відповідача, копії платіжних доручень відповідача, квитанцій, прибуткових касових ордерів тощо); докладний і обґрунтований розрахунок штрафу, пені, індексу інфляції та 3% річних (із зазначенням дат, з яких починається нарахування та дат, в які закінчується нарахування, кількості днів прострочення, суми боргу, на які нараховуються пеня, індекс інфляції та 3% річних (із зазначенням підсумкових сум, заявлених до стягнення).

Відповідно до абз. 3 п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" від 11.04.2005 р. N 01-8/344 якщо для здійснення перерахунку сум штрафних санкцій, річних тощо необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

З огляду на те, що позивач вимоги ухвал суду від 25.05.2015 р., від 09.06.2015 р., від 02.07.2015 р. та від 04.08.2014 р. щодо надання первинних бухгалтерських документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних тощо), докладного і обґрунтованого розрахунку штрафу, пені, індексу інфляції та 3% річних не виконав, суд позбавлений можливості перевірити правомірність та правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних.

За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, позов підлягає задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 946 267,40 грн. В частині позовних вимог про стягнення основного боргу 165 000,00 грн. провадження у справі слід припинити, в частині позовних вимог про стягнення 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних - відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судовий збір має бути покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11 509, 525, 526, 530, 655, 629, 693, 721 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" (61106, м. Харків, вул. Індустріальна, 3, п/р 245 у філії АКБ "Національний кредит" у м. Харків, МФО 320702, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Євроцемент-Україна" (64200, проммайданчик ВАТ "Євроцемент-Україна" м. Балаклія, Харківської області, п/р 12 у відділенні АТ "СБЕРБАНК РОСІЇ" м. Харкова, МФО 320627, ) основний борг в розмірі 946 267,40 грн. та судовий збір в розмірі 22 225,35 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 165 000,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 222 253,48 грн. штрафу, 113 227,49 грн. пені, 735 831,95 грн. індексу інфляції та 39 457,60 грн. 3% річних відмовити.

Повне рішення складено 10.08.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко