номер провадження справи 1/46/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 Справа № 908/3995/15

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, пов. 10)

до відповідача-1: Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд.11/15)

до відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс (69035, АДРЕСА_1)

про стягнення 785 901 грн. 38 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1 директор, протокол № 4 від 19.11.2012 р.;

ОСОБА_2 довіреність № 1 від 01.07.2015 р.;

від відповідача 1 не зявився

від відповідача 2 не зявився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 460 377 грн. 00 коп. основного боргу, 66 054 грн. 64 коп. пені, 13 168 грн. 04 коп. 3% річних, 246 301 грн. 70 коп. інфляційних витрат.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 525, 526, 59.550, 551, 553, 554, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, та положень договору поставки №ЦХП-01-06413-01 від 17.10.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачем-1 та договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.2014 р., укладеного між позивачем та відповідачем-2.

06.07.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 28.07.2015 р., про що сторони були повідомлені належним чином.

28.07.2015 р. від відповідача-2 надійшов письмовий відзив, в якому останній просив відмовити позивачу у позовних вимогах саме до відповідача-2, оскільки позивач не предявив вимоги відповідачу-2 протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання за договором поставки.

Відповідач-1 28.07.2015 р. засобами електронного звязку надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку із реорганізацією товариства та перебуванням представників у відпустках.

В судовому засіданні 28.07.2015 р. від позивачів надійшли докази направлення відповідачу-1 акту звірки та довідка про банківські реквізити товариства, які були залучені до матеріалів справи.

Суд зачитав представникам позивача клопотання відповідача-1 та відзив відповідача-2.

Враховуючи неявку представників відповідачів, клопотання відповідача-1 та необхідність витребування від сторін пояснень та документів, для встановлення наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги та правильного вирішення господарського спору, відповідно до ст. 77 ГПК України, суд відклав розгляд справи на 11.08.2015 на 15 год.30 хв.

Представник відповідача-1 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач-1 був належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідач-1 не є припиненим.

Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документі не надані.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача-1.

Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

За заявою представників позивача, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників позивача , суд

ВСТАНОВИВ:

17.10.2013 року між ТОВ «ТД «Енергетичне машинобудування» (постачальником, позивачем у справі) та ДП МТЗЗТУ «Укрзалізничпостач» (замовником, відповідачем-1 у справі) укладено договір пос тавки № ЦХП-01-06413-01 (надалі договір).

Згідно умов договору, позивач зобов'язався поставити та передати відповідачу-1 продукцію, згідно специфікацій, а відповідач 1 - прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до п. 4.3. договору, враховуючи зміни, внесені до нього до датковою угодою №1 від 31.12.2013р., загальна сума даного договору склала 2 301 885, 00 грн., крім того ПДВ 460 377, 00 грн., разом становить 2 762 262, 00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору позивач здійснює поставку продукції ав томобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ до складу відповідача: Київська область, м. Фастів, вул. Шевченко. 48, відповідно до Правил «Інкотермс» в редакції 2010р.

Відповідно до п. 5.2. договору поставка продукції здійснюється партія ми, протягом 70 календарних днів з дати письмової рознарядки відповідача.

Позивач виконав прийняті на себе зобов'язання та поставив відповідачу-1 по договору продукцію на загальну суму 2 762 262, 00 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки відповідач-1 оплачує за кожну партію продукції протягом 75 банківських днів з моменту її отримання.

Відповідач-1 сплатив позивачу за договором поставки всього 2 301 885, 00 грн. Заборгованість відповідача-1 перед позивачем за поставлену продукцію складає 460 377, 00 грн.

Відповідно до п. 10.6. договору поставки в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

31.01.2014р. між позивачем і ТОВ «Термінатор Плюс» (відповідчем-2) був укладений договір поруки №31/01/2014, згідно з яким відповідач-2 поручився перед пози вачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за договором поставки в розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Стягнення з відповідачів солідарно 460 377 грн. 00 коп. основного боргу, 66 054 грн. 64 коп. пені, 13 168 грн. 04 коп. 3% річних, 246 301 грн. 70 коп. інфляційних витрат було предметом судового позову у цій справі.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відповідача-1 та відмову у позові щодо відповідача-2, з урахуванням наступного:

Так, відповідач-2, ТОВ «Термінатор Плюс» на підставі договору поруки №31/01/2014р. від 31.01.2014р. поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за дого вором поставки №18ХП-01-06413-01 від 17.10.2013 р. в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнення з відповідача-2 більшої суми не передбачено ні договором поруки, а ні законом.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний пері од у часі, з настанням якого пов'язана подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251,4.2 ст. 252 ЦК України).

Згідно із п. 8.1 договору поруки №31/01/2014р. від 31.01.2014р., цей договір наби рає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Дана умова договору не може бути визнана в якості встановленого сторонами строку припинення дії поруки, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку ви конання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Дана правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду України постанова від 21.05.2012 р. у справі №6-48цс11. Зазначені рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки №18ХП-01-06413-01 від 17.10.2013р. від повідач-1 оплачує за кожну партію продукції протягом 75 банківських днів з моменту її отримання. Тобто право вимоги у позивача до відповідача -1 виникло саме з 19.06.2014р.

Таким чином, у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя відповідача-2 - Това риства з обмеженою відповідальністю «Термінатор Плюс» про виконання порушеного зо бов'язання відповідачем-1 Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» щодо сплати заборгованості за до говором поставки, починаючи з 19.06.2014р., протягом наступних шістьох місяців, тобто до 19.12.2014 р.

Позивачем не надано жодних доказів в підтвердження звернення до відповідача-2 з вимогою як до пору чителя, а отже договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припи неним з 19.12.2014 р.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу у позовних вимогах до відповідача-2.

Позовні вимоги позивача щодо відповідача -1 підлягають задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Так, поставка позивачем відповідачу-1 продукції на суму 460 377 грн. 00 коп. підтверджується матеріалами справи, зокрема, видатковою накладною № 25 від 25.02.2014 р., довіреністю Ф-43 від 25.02.2014 р., рахунком на оплату № 25 від 25.02.2014 р., податковою та товарно-транспортною накладною від 25.02.2104 р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідачем-1 доказів погашення вказаної суми заборгованості не надано, у звязку із чим, останній має перед позивачем прострочену основну заборгованість в сумі 460 377 грн. 00 коп.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача-1 пені підлягають частково, з урахуванням наступного:

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.6. договору поставки в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення, тобто однієї ставки НБУ, а не подвійної, як зазначає позивач у позові.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку суми пені за допомогою ІПС «Законодавство», беручи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договору щодо однієї облікової ставки НБУ, суму простроченого боргу, який виник саме з 19.06.2014 р. (можливо позивачем не було враховано вихідний у звязку зі святом Трійці), що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування та зазначену позивачем дату закінчення нарахування суми пені (з 19.06.2014 р. по 18.12.2014 р.), вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені є правомірними в розмірі 28 474 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку сум інфляційних втрат та 3% річних, за допомогою ІПС «Законодавство», з урахуванням рекомендацій Вищого господарського суду України щодо нарахування річних та інфляційних та Верховного суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, беручи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договору, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування та зазначену позивачем дату закінчення нарахування відповідних сум, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню повністю в сумі 13 168 грн. 04 коп. за період з 19.06.2014 р. по 01.06.2015 р., а інфляційні - частково в сумі 246 210 грн. 99 коп. (за період липень 2014 р. квітень 2015 р.).

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

На підставі викладеного, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача-1 460 377 грн. 00 коп. основного боргу, 28474 грн. 00 коп. пені, 13 168 грн. 04 коп. 3% річних, 246 210 грн. 99 коп. інфляційних витрат. В іншій частині позовних вимог щодо відповідача-1 суд відмовляє з підстав їх необґрунтованого заявлення до стягнення. У позовних вимогах щодо відповідача-2 суд відмовляє повністю.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір відноситься на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, м. Київ до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, м. Київ задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд.11/15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, пов. 10, ) 460 377 (чотириста шістдесят тисяч триста сімдесят сім) грн. 00 коп. основного боргу, 28 474 (двадцять вісім тисяч чотириста сімдесят чотири) грн. 00 коп. пені, 13 168 (тринадцять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 04 коп. 3% річних, 246 210 (двісті сорок шість тисяч двісті десять) грн. 99 коп. інфляційних витрат та 14 964 (чотирнадцять тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 60 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, м. Київ до Державного підприємства матеріально технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, м. Київ, відмовити.

4. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, м. Запоріжжя, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 18» серпня 2015 року.

Суддя О.І. Немченко