ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" серпня 2015 р.Справа № 916/2561/15
За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України;

до відповідача: Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт;

про стягнення штрафних санкцій 99881,61 грн.;

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 18.09.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №69 від 25.12.2014р.

Суть спору: Державне підприємство „Адміністрація морських портів України (ДП „АМПУ) в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (ДП „Іллічівський морський торговельний порт) 12 618,39 грн. 3% річних, 87 263,22 грн. інфляційні нарахування.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.06.2015р. порушено провадження у справі № 916/2561/15.

22.07.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову та припинити провадження по справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, зазначаючи, що спір між тими ж сторонами про той же предмет позову, а саме, про стягнення заборгованості за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 657-0/118-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. було вирішено ще 09.12.2014р. прийняттям Вищим господарським судом України постанови по справі № 916/938/14, якою залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.07.2014р., якою, в свою чергу, залишено без змін рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/938/14.

22.07.2015р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшло заперечення на відзив, згідно яких зазначено про хибність тверджень відповідача щодо наявності підстав для припинення провадження по справі.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст.80 ГПК України, суд залишив без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як встановлено судом, предметом спору по справі №916/38/14 було стягнення суми основної заборгованості за договором майнового сервітуту № 657-0/118-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., в той час як предметом спору по справі №916/2561/15 є стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків оплати сервітуту за договором майнового сервітуту № 657-0/118-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. Отже, предмети спору по справі № 916/938/14 та № 916/2561/15 не є однаковими та, відповідно, відсутні підстави для припинення провадження по даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У судовому засіданні 05.08.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

30.09.2013р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі "Власник") та Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" (надалі - "Сервітуарій") укладено Договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 657-0/118-П-ІЛФ-13, згідно з яким Власник, на визначених договором умовах оплати, надає Сервітуарію право обмеженого користування належними Власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном) розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме: причал №28, довжиною 268,85 м, архівний номер паспорту 84723 (п.1.1. Договору). Право користування Сервітуарієм причалом обмежується виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт силами і засобами Сервітуарія (п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. договору від 30.09.2013р. оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Відповідно до п. 3.2. договору від 30.09.2013р. сервітуарій зобовязаний в т.ч. своєчасно та на умовах цього договору вносити плату за сервітут за весь час фактичного користування причалом.

Позивач умови Договору виконав у повному обсязі та виставив відповідачу рахунки до оплати (використання причалу) на загальну суму 528 351,27 грн.: №пр/4458 від 30.09.2013р на суму 162 875,21 грн., №пр/9366 від 31.10.2013р. на суму 123 149,54 грн., №пр/9387 від 30.11.2013р. на суму 119 176,98 грн., №пр/12862 від 31.12.2013р. на суму 123 149,54 грн.

В зв`язку з невиконанням ДП "Іллічівський морський торговельний порт" зобовязань по сплаті виставлених рахунків на загальну суму 528 351,27 грн., ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ звернулось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами, в яких просило стягнути з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" заборгованість за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 657-0/118-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/938/14 ( суддя Власова С.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.07.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2014р., позов задоволено: стягнуто з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Іллічівська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - 528 351 грн. 27 коп. та судовий збір в сумі 10 567 (десять тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 02 коп.

Як зазначає позивач, ДП "Іллічівський морський торговельний порт" не було своєчасно сплачено заборгованість, а з моменту настання граничного строку для оплати рахунків до моменту сплати заборгованості відбулись інфляційні процеси в економіці держави, у позивача виникло право вимагати стягнення з відповідача 12 618,39 грн. 3% річних, 87 263,22 грн. інфляційні нарахування.

Враховуючи вищевикладене і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому позивач просить стягнути з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" - 12 618,39 грн. 3% річних, 87 263,22 грн. інфляційні нарахування.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/938/14 ( суддя Власова С.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.07.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2014р., позов задоволено: стягнуто з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Іллічівська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - 528 351 грн. 27 коп. та судовий збір в сумі 10 567 (десять тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 02 коп.

В своїх рішеннях суди встановили факт виникнення між сторонами зобовязань, зокрема, у позивача щодо надання відповідачу права обмеженого користування причалом № 28, розташованим в акваторії Іллічівського морського порту, а у відповідача щодо внесення плати за сервітут. Також суди встановили порушення відповідачем вимог договору № 657-0/118-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. стосовно здійснення оплати виставлених позивачем рахунків на загальну суму 528 351,27 грн., а саме №пр/4458 від 30.09.2013р на суму 162 875,21 грн., №пр/9366 від 31.10.2013р. на суму 123 149,54 грн., №пр/9387 від 30.11.2013р. на суму 119 176,98 грн., №пр/12862 від 31.12.2013р. на суму 123 149,54 грн.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, факти, встановлені в рамках справи № 916/938/14, не мають доводитись знов в рамках справи № 916/2561/15.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до п. 2.3. договору № 657-0/118-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. оплата сервітуту здійснюється відповідачем щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку позивача.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем 3% річних в сумі 12 618,39 грн. та 87 263,22 грн. інфляційні нарахування, нарахованих за прострочення оплати рахунків: №пр/4458 від 30.09.2013р на суму 162 875,21 грн., №пр/9366 від 31.10.2013р. на суму 123 149,54 грн., №пр/9387 від 30.11.2013р. на суму 119 176,98 грн., №пр/12862 від 31.12.2013р. на суму 123 149,54 грн. встановив відповідність цих розрахунків вимогам чинного законодавства та їх вірність.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) - 3% річних в сумі 12 618,39грн. та 87 263,22 грн. інфляційні нарахування; 1827грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 серпня 2015 р.

Суддя О.Ю. Оборотова