ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015 р. Справа №917/1061/15

За позовом Заступника прокурора міста Кременчука в інтересах держави, вул. 60 років Жовтня, 4а, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

до 1. Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

2. Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області, вул. Трохима Карнаухова, 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

3. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного майна та зобов'язання звільнення його з поверненням власника

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідачів: не з'явились

Суть спору: розглядається позов про визнання частково недійсним п. 1.1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1208 від 07 грудня 2012 року "Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука", визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного майна, вартістю 135 850,00 грн, що належить на праві комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 12 грудня 2012 року та про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення площею 65,5 кв.м, вартістю 135 850,00 грн і повернути його Кременчуцькій загально освітній школі І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, зазначає, що прокурор у позовній заяві не зазначає, яка саме шкода завдана інтересам держави.

Таким чином, вважає позов безпідставним та необґрунтованим.

Кременчуцька загальноосвітня школа І-Ш ступенів №8 у наданому відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відзив на позов не надав у судове засідання не з'явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Прокуратурою м. Кременчука встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07 грудня 2012 року №1208 «Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука», надано згоду на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука між Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на приміщення ЗОШ №8 по вул. Трохима Карнаухова, 6, площею 65,5 кв.м для розміщення майстерні по складанню меблів терміном на два роки і одинадцять місяців.

На підставі вищевказаного Рішення, укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 21 грудня 2012 року, відповідно до умов якого ЗОШ №8 надає ФОП ОСОБА_1 у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 65,5 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі ЗОШ №8, вартість якого відповідно до звіту про незалежну оцінку і становить 135 850,00 грн. Майно передається в оренду для розміщення майстерні по складанню меблів.

Статтею 28 Закону України «Про освіту» встановлено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно зі ст. 4 Закону Україну «Про загальну середню освіту», систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

Статтею 9 Закону Україну «Про загальну середню освіту» визначено, що школа І - III ступенів належить до загальноосвітніх навчальних закладів.

Таким чином, Кременчуцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області є загальноосвітнім навчальним закладом.

Статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законами України, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", перелік підприємств, майнові комплекси яких не можуть бути об'єктами оренди не є вичерпним і може бути доповнено законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Порядок утримання загальноосвітніх навчальних закладів визначено Державними санітарними правилами і нормами влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від №63 14.08.2001р. Зазначені норми є обов'язкові для виконання і прийняті на виконання Закону Україну «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від №63 14.08.2001р. здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Як стверджує позивач, у зв'язку з тим, що діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не пов'язана з навчально-виховним процесом, п. 1.1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07.12.2012 р. №1208 «Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука», суперечить чинному законодавству України, а договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 21 грудня 2012 року, укладений на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області суперечить вимогам законодавства, а тому його необхідно визнати недійсним.

Згідно з ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 121 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суду у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів чи посадових осіб.

Підставою представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або державою.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 р., прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави. Поняття "інтереси держави" є оціночним у кожному конкретному випадку, прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність її захисту.

Таким чином, позивач стверджує, що дії виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в частині прийняття п. 1.1 рішення від 07 грудня 2012 року № 1208 "Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука" порушують вимоги Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу, затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від № 63 14.08.2001р., які прийняті на виконання Закону Україну "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", а договір про оренду індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука, укладений на підставі вищевказаного Рішення призводить до порушення прав дітей, які захищає і гарантує держава.

Вищезазначене стало підставою для звернення з позовом про визнання частково недійсним п. 1.1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1208 від 07 грудня 2012 року "Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука", недійсним договору оренди індивідуально визначеного майна, вартістю 135 850,00 грн, що належить на праві комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 12 грудня 2012 року та про зобов'язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення площею 65,5 кв.м, вартістю 135 850,00 грн і повернути його Кременчуцькій загально освітній школі І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Щодо вимоги про визнання недійсним рішення ради, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно ж з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (ч. 1 п. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

У п. 17 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" передбачено, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання; в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про оскарження нормативно-правового акту, ухваленого суб'єктом владних повноважень - Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області, який наділений повноваженнями щодо розпорядження майном, яке належить до комунальної власності.

Таким чином, спірні правовідносини склалися у сфері реалізації суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

З огляду на викладені вище норми, з урахуванням предмету спору в даній справі, позовна вимога про визнання недійсним рішення ради не підлягає розгляду в Господарському суді.

У відповідності до пункту 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку відмовити в позові в частині визнання недійсним договору, виходячи з наступного:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Кременчуцька загальноосвітня школа І-Ш ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області на підставі ст. 28 Закону України "Про освіту", ст. 9 Закону України "Про загальну середню освіту" є навчальним закладом, та посилаючись на ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 63 Закону України "Про освіту", робить висновок про встановлену законодавством заборону передавати в оренду приміщення об'єктів освіти.

Також, позивач зазначає, що діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не пов'язана з виховним процесом, тому договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 21 грудня 2012 року, укладено всупереч вимогам законодавства.

Також, в обґрунтування заборони передачі в оренду приміщення відповідача 2 позивач посилається на п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організацій навчально-виховного процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991р. створення загальноосвітніх навчальних закладів здійснюється відповідно до Закону України "Про загальну середню освіту".

Статтею 4 Закону України "Про загальну середню освіту" встановлено, що систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади І - II рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

Як досліджено судом, передане майно Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8, відповідно до договору оренди, загальною пло щею 65,5 м2, є частиною приміщення цегельно-скляної теплиці, яка розміщена окремо від навчального корпусу школи, що підтверджується технічним паспортом на громадський будинок (а.с. 47-51).

Передача теплиці в оренду здійснена в цілях економії бюджетних коштів на її утримання. Приміщення ві дключене з 1998 року від опалення, електроенергії та водопостачання.

Використання відповідачем (Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №8), переданого в оренду приміщення за приз наченням як теплиці неможливе через відсутність коштів на її утримання, кошти на утримання теплиці в кошторисі на 2015 рік не передбачені.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендарем (ФОП ОСОБА_1.) відновлені комунікації і підтримуються в належному стані, згідно з окремими договорами з постачальниками послуг (копії договорів у матеріалах справи).

Також, як зазначає відповідач, за рахунок Орендаря виконується поточний ремонт теплиці, а за отримані від оренди приміщення кошти придбано предмети, об ладнання та матеріали для навчального закладу.

Як досліджено судом, розміщення в орендованому приміщені майстерні по складанню меблів пов'язано з навчально-виховним процесом, оскільки фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 періоди чно проводяться ознайомлювальні уроки трудового навчання в хлопців стар ших класів, що підтверджується копіями з класних журналів Кременчуцької загальноосвітньої школи (а.с. 52- 62).

Крім того, відповідно до листа Кременчуцької міської санітарно-епідеміологічної станції Полтавської області від 23 листопада 2010 року № 790-02/0301 про видачу дозволу на оренду приміщень в ЗОШ № 8 по вул. Карнаухова, 6 санітарно-епідеміологічна станція не заперечує проти проведення робіт по складанню меблів в окремому приміщенні колишньої теплиці ЗОШ №8 та проведення на базі орендованого приміщення теоретичних занять зі школярами старших класів по дизайну та проектуванню меблів (а.с. 46).

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо використання об'єкта не за призначенням.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Позивачем не доведено, що укладений відповідачем 1 та відповідачем 2 договір суперечить інтересам держави і суспільства, вимогам законодавства.

Вимоги позивача зобов'язати відповідача - фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 звільнити приміщення та повернути його Кременчуцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки договір про оренду індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука від 21 грудня 2012 року є чинним, тому відсутні підстави для повернення орендованого майна.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 1 ч. 1 ст. 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині вимог до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання недійсним п. 1.1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1208 від 07 грудня 2012 року «Про надання згоди на продовження договорів оренди на приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука».

2. Відмовити в задоволенні позову до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 Кременчуцької міської ради Полтавської області.

3. Відмовити в задоволенні позову до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

Суддя Сірош Д.М.