ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 серпня 2015 р. Справа № 918/761/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради

до відповідача ОСОБА_1 підприємство фірма "Інтерекопласт"

про визнання договору недійсним

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2

від відповідача: представник ОСОБА_3

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (надалі Позивач або Управління) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до Приватного підприємства фірма "Інтерекопласт" (надалі Відповідач або Підприємство) в якому просить визнати недійсним інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23.08.2006 року, укладений між вищезазначеними сторонами.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що недодержання в момент вчинення зазначеного правочину сторонами недодержано вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Зокрема Позивач стверджує, що спірний інвестиційний договір має ознаки як договору інвестування, так і договору підряду і що даний договір не містить таких істотних умов як строки початку і завершення робіт, режиму контролю якості робіт Замовником, умов про дефекти та гарантійні строки, страхування ризиків, суму вкладених інвестицій, фінансові гарантії, порядок прийняття об'єкта.

Таким чином вважає, що інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним.

Крім того Позивач посилається на наступне.

Згідно ст.4 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості. Тобто, під час укладення спірного Договору між УКБ ВК РМР та ПП фірма «Інтерекопласт» мало місце порушення вимог ЗУ «Про інвестиційну діяльність», а саме: суб'єктом Договору є неналежна особа - ОСОБА_1 підприємство фірма «Інтерекопласт», яка не є фондом фінансування будівництва, фондом операцій з нерухомістю, інститутом спільного інвестування, недержавним пенсійним фондом. А тому Відповідач взагалі не мав права на укладення спірного інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року.

Відповідач надав суду письмові заперечення на позов в яких вимоги позивача вважає необгрунтованими, а інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року таким, що відповідає вимогам законодавства.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

23 серпня 2006 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, як замовником та ОСОБА_1 підприємством фірма «Інтерекопласт», як інвестором укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, м. Рівне (надалі «Об'єкт), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Згідно п.1.2 Договору. вартість робіт в обсязі, необхідному для будівництва Об'єкту та витрати по інженерному забезпеченню в обсязі, необхідному для його експлуатації визначаються проектно-кошторисною документацією, що підписується сторонами окремо і є невід'ємною частиною даного Договору.

Розділами 2 та 3 Договору визначено обов"язки Інвестора та Замовника, а розділом 4 встановлено роподіл власності.

Строк дії даного Договору, згідно п.7.1 - до моменту його остаточного належного виконання.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування, а відтак безпідставними є посилання Позивача на те, що спірний інвестиційний договір має ознаки договору підряду.

Таким чином, умови інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська,12 від 23.08.2006 р. передбачають вчинення сторонами ряду заходів: організаційних, правових, фінансових, в тому числі, залучення коштів від юридичних осіб в порядку передбаченому законодавством.

Позивач, як на підставу недійсності інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська,12 від 23.08.2006 р. посилається на те, що вказаний договір не містить таких істотних умов як строки початку і завершення робіт, режиму контролю якості робіт Замовником, умов про дефекти та гарантійні строки, страхування ризиків, суму вкладених інвестицій, фінансові гарантії, порядок прийняття об'єкта. Ще однією підставою позову Позивач зазначає те, що під час укладення спірного договору мало місце порушення вимог Закону України «Про інвестиційну діяльність», а саме, що суб'єктом договору є неналежна особа - ППФ «ІНТЕРЕКОПЛАСТ», яка не є фондом фінансування будівництва, фондом операцій з нерухомістю, інститутом спільного інвестування, недержавним пенсійним фондом.

Однак оцінивши умови інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська,12 від 23.08.2006 р. суд приходить до висновку, що правовідносини, що склалися між Позивачем і Відповідачем, повністю узгоджуються з приписами Цивільного та Господарського кодексів України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що підставою для визнання недійсним інвестиційного договору позивач називає те, що він укладений всупереч положенням України "Про інвестиційну діяльність", що вказаним договором передбачено здійснення інвестицій саме в об'єкти житлового будівництва і функціонування цього будівництва за рахунок недержавних коштів, залучених від юридичних осіб.

Досліджуючи укладений між сторонами договір судом з'ясовано, що за своєю правовою природою він є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування.

Відповідно до ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно зі ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участі у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Водночас, у абз. 4 п. З роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 28.04.1995р. № 02-5/302 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням договорів про сумісну діяльність" зауважено, що сумісна діяльність може також здійснюватися шляхом інвестування відповідно до Закону України "Про інвестиційну діяльність" та Закону України "Про режим іноземного інвестування" .

Умовами інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська,12 від 23.08.2006 р. визначено, що об"єкт інвестування являє собою будівництво об"єктів нерухомості на земельній ділянці по вул.Буковинська,12 в м.Рівне. Згідно з п.11 Договору Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, м. Рівне (надалі «Об'єкт), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Відповідно до п. 3.2 Договору Замовник зобов"язаний погодити проектну документацію, отримати технічні умови, архітектурно-планувальні завдання, дозволи на виконання проектних робіт, на початок та проведення будівництва та інші погоджувальні документи, з наступною передачею їх Інвестору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено обов"язок Інвестора провести фінансування робіт та послуг необхідних для розробки проекту будівництва та залучити кошти необхідні для фінансування будівництва об"єкту.Відповідно до пункту 2.3 Договору джерелами фінансування будівництва об"єкту інвестування є власні кошти Інвестора або залучені ним засоби. Цим же пунктом встановлено, що Інвестор виступає в якості Генерального підрядника.

Судом встановлено, що будівництво здійснюється виключно ПП фірмою "Інтерекопласт" за рахунок власних та залучених коштів відповідно до проектної документації.

Таким чином умови інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул.Буковинська,12 від 23.08.2006 р. передбачають вчинення сторонами ряду заходів: організаційних, правових, фінансових.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", в редакції на час укладення спірного договору, об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Судом не встановлено, а позивачем не надано доказів того, що об'єкт будівництва, що є предметом спірного договору буде споруджуватися за рахунок залучення коштів інших юридичних або фізичних осіб, а не власними силами сторін договору.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний договір не суперечить положенням Закону України "Про інвестиційну діяльність" та відповідає вимогам ст. ст.1130, 1131 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, відсутні підстави для визнання його недійсним.

Правовідносини, що склалися між Позивачем та Відповідачем, повністю узгоджуються з приписами ГК України та ЦК України в частині реалізації своїх договірних прав та обов'язків.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.67 ГК України, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству -країни. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір (ст.174 ГК України).

Згідно з частиною 4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони южуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Приписами ст.627 ЦК України закріплено свободу договору. Відповідно до зазначеної статті сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку сторони Договору чітко визначили свої права та обов'язки, а тому жодних підстав вказувати про відсутність істотних умов Договору немає. Тим більше, що сторони Договору виконували його починаючи з 23 серпня 2006 року без жодних претензій один до одного.

Зазначений Договір жодним чином не порушує прав та інтересів ні його сторін, ні інших осіб.

За загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом).

При цьому позовна вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено; в такому разі можуть заявлятися вимоги, передбачені главою 83 ЦК України. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності при вирішенні спору та відмову у позові на підставі цього.

Однак суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості, так як судом встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес Позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушені. Відповідно до статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 14 серпня 2015 року.

Суддя Марач В.В.