РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/18611/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

до Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 36 567, 09 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Турченко Д.Л.

від відповідача: Драгун О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 36 567, 09 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором № 316 від 01.09.2010 р. щодо відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, заявлена до стягнення сума складається із заборгованості у розмірі 21 750, 09 грн., 12 978, 10 грн. - інфляційних втрат та 1 838, 90 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/18611/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.08.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

17.08.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про визнання заборгованості у сумі 36 567, 09 грн., заявленої до стягнення у даній справі.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заявив про визнання позову.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.08.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2010 р. між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та Управлінням культури Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації укладено договір про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинку та прибудинкової території № 315, за умовами якого позивач зобов'язався здійснювати обслуговування та експлуатацію будівлі по вул. Плєханова, 4-б у місті Києві, в якій знаходиться нежиле приміщення площею 381, 56 кв.м., яке займає відповідач, а останній - сплачувати експлуатаційні витрати пропорційно займаній площі.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору позивач своєчасно нараховує плату за обслуговування, експлуатацію будівлі та утримання прибудинкової території та надає відповідачу до 20-го числа поточного місяця платіжну вимогу-доручення, яку відповідач незалежно від наслідків господарської діяльності сплачує на розрахунковий рахунок позивача на протязі 3-х банківських днів з дня отримання. Відповідач сплачує податок на додану вартість в розмірі та в порядку, що встановлені чинним законодавством України.

Термін дії договору встановлено з 01.01.2010 р. до 31.12.2012 р.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 30.10.2010р. № 573/5385 «Про бюджет міста Києва на 2011 рік» станом на 01.01.2011 р. проведено реорганізацію Управління культури Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та визначено його правонаступником Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

01.01.2011 р. між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та Управлінням культури, туризму та охорони культурної спадщини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації укладено додаткову угоду до договору № 315 від 01.09.2010 р. відповідно до якої змінено найменування споживача за договором та його реквізити.

Додатковою угодою від 01.02.2012 р. сторони внесли зміни до п. 2.6. договору № 315 від 01.09.2010 р. та встановили, що розмір та структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для орендарів (власників) нежилих приміщень, власників наймачів квартир, які використовують їх не за призначенням, встановлено відповідно до розпоряджень Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010 р. № 1221 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури» від 25.01.2011 р. № 75 «Про внесення змін до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2010 р. № 1221», розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської наської державної адміністрації) від 26.05.2011 р. № 830 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації)».

Відповідно до розрахунку відшкодування експлуатаційних витрат за нежиле приміщення за адресою вул. Плєханова, 4-Б з 01.02.2011 р. становить 500, 03 грн. на місяць без податку на додану вартість.

Додатковою угодою від 01.12.2102 р. до договору № 315 від 01.09.2010 р. сторони внесли зміни до п. 2.6. договору та встановили, що тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються суб'єктами господарювання по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків з власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) встановлено відповідно до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2012 р. № 579 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для виконавців цих послуг», від 11.07.2012 р. № 1191 «Про внесення змін до деяких розпоряджень Виконавчого органу Київської міської Тали (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до розрахунку вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території становить 519, 53 грн. на місяць без урахування податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором № 315 від 01.09.2010 р. в частині оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.05.2012 р. до 31.12.2012 р. у розмірі 12 003, 67 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом забов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

При цьому, за приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Житлово-комунальними послугами, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за договором № 316 від 01.09.2010 р. у сумі 21 750, 09 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 12 978, 10 грн. - інфляційних втрат та 1 838, 90 грн. - 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати наданих послуг, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № 316 від 01.09.2010 р. розмір інфляційних втрат становить 12 978, 10 грн. - інфляційних втрат та 1 838, 90 грн. - 3 % річних.

Розрахунок позивача перевірено судом та встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми не перевищують нараховані судом.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідач визнав позов та його дії не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва задовольнити.

2. Стягнути з Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02100, м. Київ, вул. Будівельників, 34/1, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, ) заборгованість у розмірі 36 567, 09 (тридцять шість тисяч п'ятсот шістдесят сім грн. 09 коп.) грн. та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 17.08.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.