ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Справа № 910/24771/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Барицької Т.Л., Губенко Н.М.,
розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 12.01.2015 Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015
у справі№ 910/24771/14 Господарського суду міста Києва
за позовомКомунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"
до Приватного підприємства "Євроархбудсервіс"
простягнення 88234,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Рясков Д.О., дов. від 12.01.2015 № 056/24-12

відповідача: Іванін Ю.М., директор

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Євроархбудсервіс" про стягнення суми завищення вартості виконаних проектно-вишукувальних робіт у розмірі 88234,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 у справі № 910/24771/14 (суддя Отрош І.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 (колегія суддів у складі: головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів Тищенко А.І., Отрюха Б.В.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 у справі № 910/24771/14, постановити нове рішення, яким стягнути з Приватного підприємства "Євроархбудсервіс" на користь КП "Спецжитлофонд" кошти у розмірі 88234,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги та скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.07.2007 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (замовник) та Приватним підприємством "ЄвроАрхбудСервіс" (виконавець) було укладено Договір № 02-07-2007 на виконання проектних робіт (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач доручив, а відповідач прийняв на себе виконання проектних робіт по об'єкту: "Будівництво житлових будинків на вулиці Петропавлівській, 50, 50-Б у Подільському районі м. Києва" (стадія "Проект") (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що вартість проектної продукції згідно цього договору відповідно до протоколу про договірну ціну (додаток № 1) та розрахунку вартості проектних робіт (додаток № 3) складає 904308,00 грн. (в т.ч. ПДВ 150718,00 грн.).

Відповідно до п. 2.2 Договору при встановленні нового коефіцієнту індексації вартості робіт до Збірників цін на проектно-вишукувальні роботи, вартість робіт по договору підлягає уточненню з урахуванням невиконаного обсягу робіт на момент прийняття нового коефіцієнту до проектно-вишукувальних робіт.

Як передбачено п. 2.3 Договору, вартість проектно-вишукувальних робіт може бути змінена тільки за письмовою згодою сторін з оформленням додаткових угод до цього договору

Згідно із п.п. 2.4, 2.5 Договору після підписання договору виплачується аванс в розмірі 20 відсотків від договірної ціни проектних робіт, що складає 180861,60 грн. (в т.ч. ПДВ 30143,60 грн.). Розрахунки за виконані за цим договором проектні роботи провадяться між замовником і виконавцем по закінченим та прийнятим етапам робіт. Остаточний розрахунок проводиться після отримання замовником проектної документації у чотирьох примірниках та підписання акта прийму-передачі робіт на протязі п'яти банківських днів.

25.07.2008 сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Договору від 20.07.2007 № 02-07-2007, відповідно до пункту 1.1 якої вартість виконання проектних робіт складає 1103376,00 грн. (в т.ч. ПДВ 183896,00 грн.). Інші умови договору залишились без змін.

Відповідно до п. 5.1 Договору терміном завершення робіт або етапів робіт виконавцем, вважається подача замовнику готової продукції в 4-х примірниках згідно з накладною (листом).

Судами апеляційної інстанції зазначено, що згідно із накладними від 12.07.2010 № 1/07-2010; від 15.07.2010 № 2/07-2010; від 04.08.2010 № 1/08.2010 позивач передав відповідачу затверджену проектну документацію проекту будівництва житлового будинку з паркінгом на вул. Петропавлівській, 50, 50-Б у Подільському районі м. Києва в 4-х примірниках. Також, сторонами підписані акти прийняття-передачі проектних робіт від 02.11.2007, від 01.09.2008 та від 15.12.2009 на загальну суму 792981,94 грн. та акт прийняття-передачі останнього етапу проектних робіт від 05.04.2013 на суму 411178,15 грн., який підписаний та скріплений печаткою лише з боку позивача.

Вартість прийнятих позивачем робіт оплачена в розмірі 912981,94 грн., що сторонами не заперечується.

Судами першої та апеляційної інстанцій з'ясовано, що 29.07.2010 Державним підприємством "Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи" складено позитивний висновок комплексної державної експертизи № 11-00173-09 проекту будівництва житлового будинку з паркінгом на вул. Петропавлівській, 50, 50-Б у Подільському районі м. Києва, відповідно до якого кошторисна вартість всього проекту будівництва вказаного будинку становить 108093507,00 грн., а вартість проектних робіт по об'єкту стадії "Проект" складає 911783,04 грн.

Висновком перевірки вартості виконаних обсягів робіт на об'єкті "Житловий будинок на вул. Петропавлівській, 50,50-Б", затвердженим КП "Київекспертиза" від 21.06.2013 № 09/105-251, встановлено, що відповідачем завищено вартість виконаних проектно-вишукувальних робіт по Договору від 25.07.2008 № 02-07-2007 на виконання проектних робіт у розмірі 88234 грн. 00 коп.

Завищення на думку позивача вартості виконаних робіт за Договором № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007 стало підставою звернення позивача до суду із позовом про стягнення з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України грошових коштів у розмірі 88234,00 грн.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 у справі № 910/6970/14, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2014, встановлено наявність у Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" заборгованості перед Приватним підприємством "Євроархбудсервіс" за укладеним Договором № 02-07-2007 на виконання проектних робіт від 20.07.2007 в розмірі 190394 грн. 06 коп.; умовами Договору не передбачено можливість зміни вартості виконаних робіт відповідно до вартості встановленої висновком комплексної експертизи від 29.07.2010 № 11-00173-09; правовідносини між сторонами спору виникли на підставі договору підряду, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість і зобов'язання відповідача за договором виконані повністю.

Врахувавши, що між сторонами у справі було укладено договір підряду, а кошти отримано позивачем як оплату виконаних за договором робіт, суд першої інстанції дійшов висновку з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про те, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути повернуто відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє виключно юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Таким чином, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (тобто, відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Отже, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Врахувавши вимоги вищенаведених норм та встановивши, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору підряду, і кошти, які були перераховані позивачем на користь відповідача були сплачені як оплата за виконання останнім підрядних робіт по Договору, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, про те, що то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано у відповідача відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що судами першої та апеляційної інстанції в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, вищенаведених висновків судів попередніх інстанції не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судами оцінки доказів у справі та намагання довести інші обставини, ніж встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, в той час як згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладені у касаційні скарзі обставини справи та доводи скаржника, будучи ідентичними викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі, були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій і вказаним доводам була надана належна правова оцінка судами попередніх інстанцій.

З огляду на встановлені судами обставини справи та з урахуванням наведених приписів процесуального закону, касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні суду першої інстанції і постанові суду апеляційної інстанції, дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 у справі № 910/24771/14.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 у справі № 910/24771/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Т. Барицька

Н. Губенко