ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Справа № 910/29099/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого суддіКруглікової К.С. (доповідач),
суддів:Васищака І.М.,
Кузьменка М.В.
розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року
у справі№910/29099/14 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунального підприємства "Індустріальне" Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації 1.Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" 2.Публічне акціонерне товариство "Київенерго"
простягнення 945 971, 73 грн.
за участю представників сторін:

позивача:Кисловська В.В.,

відповідача: не з'явився,

третьої особи 1: не з'явився

третьої особи 2: Антоненко С.А.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Індустріальне" Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення з останнього заборгованості за послуги із водопостачання та водовідведення у розмірі 945 971,73 грн., з яких: 773 898,88 грн. - основний борг, 37 457,55 грн. - пеня, 38 694,94 грн. - штраф, 8 360,50 грн. - 3% річних та 87 559,85 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 08209-А/2-09 від 01.04.2008 позивач у період з 01.10.2013 по 30.06.2014 надав відповідачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод, однак відповідач належним чином грошове зобов'язання по сплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість за надані послуги, що зумовило нарахування пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 347 287,68 грн. основного боргу, 44 979,15 грн. інфляційних втрат, 4 212 ,68 грн. 3% річних, 18 860,92 грн. пені, 17 364,38 грн. штрафу, 8 654,10 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія"Київводоканал" звернулося до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року скасувати частково в частині відмови у стягненні 426 611,20 грн. боргу, 42 580,70 грн. інфляційних, 4 147,82 грн. річних, 18 596,63 грн. пені та 21 330,56 грн. штрафу, прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.04.2008 року між ВАТ "АК "Київводоканал" (постачальник за договором), правонаступником якого є позивач, та КП "Індустріальне" Солом'янської районної у м. Києві ради (абонент), правонаступником якого є відповідач, було укладено Договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 08209-А/2-09, за умовами якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від абонента стічні води у систему каналізацій м. Києва, а абонент - здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до пунктів 1.4., 1.5. Договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ГОСТ 2874-82 та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимі концентрації забруднюючих речовин.

В свою чергу, відповідно до пункту 3.3.5. абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах Договору.

Відповідно до пунктів 2.1.1.-2.1.2. Договору, облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показниками лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водопостачання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями лічильника. Зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника.

Згідно пункту 2.1.4. Договору, кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Умовами пункту 2.2.1. Договору визначено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

У разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (пункт 2.2.3. Договору).

У пункту 2.2.4. Договору сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня представлення постачальником розрахункового документа до банківської установи, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення. Відносини сторін до укладення нового договору регулюються даним договором (пункт 7.1. Договору).

Позивач мотивував своє звернення до суду тим, що відповідач не здійснив повну оплату за надані послуги, у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість в розмірі 773 898,88 грн. яку він просив стягнути на його користь. Крім того, просив стягнути на свою користь пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний господарський суд, мотивував тим, що позивачем безпідставно включено до суми основного боргу заборгованість за надані послуги з постачання води для підігріву стосовно теплового пункту (бойлеру), який не перебуває на балансі відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Судами встановлено, що складовою частиною заявленого до стягнення основного боргу у сумі 773 898,88 грн. є вимога про оплату послуг з холодного водопостачання (питна вода та стоки) за кодами 9-1570, 9-1653, 9-1654 в сумі 43 841,53 грн. та гарячого водопостачання (питна вода та стоки) за кодом 9-51570 в сумі 730 057,35грн., з яких стоки становлять 303 446,15 грн., а гаряча вода 426 611,20 грн.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що до вартості таких послуг позивачем було включено вартість питної води, яка пішла на підігрів.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором про надання послуг (водопостачання та водовідведення), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які, зокрема, підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як вже зазначалося вище, згідно пункту 1.1. Договору, постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймати від абонента стічні води, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначався Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу № 65 від 01.07.1994 року (Правила № 65). Надалі з 18.10.2008 вступили в силу нові Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 (далі, Правила № 190).

Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 3.13. Правил № 190 встановлено, що розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію.

При цьому, виробником комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води є суб'єкт господарювання, на балансі якого знаходиться бойлер. Тобто, вартість спожитої води, яка іде на підігрів має оплачуватися балансоутримувачем відповідного теплового пункту.

Судами було встановлено, що бойлер, з якого отримує гарячу воду відповідач, знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

Докази того, що позивач є особою, яка надає послуги з гарячого водопостачання, як самостійного різновиду енергії (продукції) і у нього наявні підстави нарахування відповідачу заборгованості за послуги з надання води, що була поставлена для підігріву на теплові пункти ПАТ АК "Київенерго", у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірними висновки судів попередніх судових інстанцій про те, що у відповідача відсутній обов'язок щодо здійснення оплати вартості води, яка йде на підігрів, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за послуги по коду 9-51569 у розмірі 426 611,20 грн. за період з 01.10.2013 по 30.06.2014 суди відмовили обгрунтовано.

Пунктом 1.4. Правил № 190 встановлено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за № 403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно із пунктом 1.2. Правил приймання стічних вод № 37, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Відповідно до пункту 2.4. зазначених Правил, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Таким чином, надання послуг із приймання стічних вод, у тому числі гарячого водопостачання, регулюється умовами укладеного сторонами Договору, а вартість таких послуг також підлягає оплаті відповідачем на користь позивача.

Із доданих до матеріалів справи актів про зняття показань з приладів обліку та розшифровок рахунків абонента (том 1, а.с. 83-89; том 2, а.с. 1-250; том 3, а.с. 1-155) вбачається, що розмір наданих позивачем за Договором у період з 01.10.2013 по 30.06.2014 послуг з постачання питної води та водовідведення, які обліковуються за кодом 9-1570, 9-1653, 9-1654, та водовідведення за кодом 9-51570, обов'язок по оплаті яких покладається на відповідача, становить 4 840 013,54 грн.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося сторонами здійснення відповідачем часткової оплати таких послуг на загальну суму 4 492 725,86 грн.

Отже, заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем за Договором у період з 01.10.2013 по 30.06.2014 послуг з постачання питної води та водовідведення, які обліковуються за кодами № 9-1570, 9-1653, 9-1654 та послуг з водовідведення, які обліковуються за кодом 9-51570 становить 347 287,68 грн. (4 840 013,54 грн. - 4 492 725,86 грн.), строк оплати яких на момент звернення з позовом до суду настав.

Таким чином, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх судових інстанцій про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу - заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2013 року по червень 2014 року за надані послуги холодного водопостачання та водовідведення по Договору за кодами 9-1570, 9-1653, 9-1654 в сумі 43 841,53 грн. та за кодом 9-51570 у сумі 303 446,15 грн. за водовідведення (стоки), всього у сумі 347 287,68 грн. В іншій частині заявленої до стягнення заборгованості в сумі 426 611,20 грн. суди правомірно відмовили з підстав, зазначених вище.

Крім основної суми заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача 37 457,55 грн. пені, 38 694,94 грн. штрафу, 8 360,50 грн. 3% річних та 87 559,85 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 4.6. Договору визначено, що за безпідставну відмову від оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити.

Відповідно до пункту 4.2. Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за надані послуги, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 4.2. та 4.6. Договору, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення пеню та штраф.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки, колегія суддів вважає, що суди попередніх судових інстанцій правомірно частково задовольнили в цій частині позовні вимоги позивача, стягнувши на його користь штраф у розмірі 17 364,38 грн., пеня у розмірі 18 860,92 грн., 44 979,15 грн. інфляційних втрат, 4 212,68 грн. 3% річних.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, попередні судові інстанції надали належну оцінку вказаним доказам, а відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 347 287,68 грн. основного боргу, 44 979,15 грн. інфляційних втрат, 4 212 ,68 грн. 3% річних, 18 860,92 грн. пені та 17 364,38 грн. штрафу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року, ухваленої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року у справі № 910/29099/14 - без змін.

ГоловуючийК. Круглікова

Судді:І. Васищак

М. Кузьменко