ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2015 р.Справа № 922/1286/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Нововодолазького підприємства теплових мереж, смт. Нова Водолага
про стягнення 106 610,29 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-88 від 18.04.2014 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Нововодолазького підприємства теплових мереж (відповідача) 4 166,99 грн. інфляційних втрат, 6 352,95 грн. 3% річних, 31 764,75 грн. пені та 64 352,60 грн. штрафу за договором купівлі - продажу природного газу № 64-2012-БО-31 від 18.07.2012 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. у справі №922/1286/14 позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Нововодолазького підприємства теплових мереж на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3 176,47 грн. пені, 6 432,56 грн. штрафу, 4 166,99 грн. інфляційних втрат, 6352,95 грн. 3% річних та 2 132,21 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 28 588,28 грн. пені та 57 893,40 грн. штрафу відмовлено. Крім того, відстрочено виконання рішення суду до 22.06.2015 р.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. у справі №922/1286/14 скасовано в частині відстрочення виконання рішення та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. у справі №922/1286/14 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 28 588,28 грн. пені та 57 893,40 грн. штрафу з передачею справи в цій частині позову на новий розгляд до господарського суду Харківської області. При цьому у даній постанові Вищого господарського суду вказано про те, що даний випадок є винятковим, оскільки зобов'язання відповідача перед позивачем не виконувались з об'єктивних причин, зокрема, у зв'язку із складною економічною ситуацією та внаслідок невиконання бюджетними установами зобов'язань за надані послуги. Проте колегія не погодилася з передчасними висновками судів в частині надмірного зменшення розміру стягуваних пені та штрафу аж на 90%. Зокрема, касаційна інстанція звернула увагу на те, що судами не встановлено виняткової сукупності обставин, які б свідчили про настільки тяжкий фінансово-економічний стан відповідача, який би вимагав зменшення розміру стягуваної неустойки аж на 90 %, оскільки таке зменшення штрафних санкцій є надмірним та жодним чином не стимулює боржника до подальших своєчасних розрахунків за спожитий газ. Крім того, касаційна інстанція вважає, що суди не врахували матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 31 764,75 грн. пені та 64 352,60 грн. штрафу та заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 90%, посилаючись на тяжке фінансове становище позивача та на недоведеність відповідачем виняткових обставин для зменшення пені та штрафу аж на 90%.

Відповідач про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваних документів до суду не подав.

За таких обставин суд вважає, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. у справі №922/1286/14 позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Нововодолазького підприємства теплових мереж на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3 176,47 грн. пені, 6 432,56 грн. штрафу, 4 166,99 грн. інфляційних втрат, 6352,95 грн. 3% річних та 2 132,21 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 28 588,28 грн. пені та 57 893,40 грн. штрафу відмовлено з мотивів зменшення на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України заявленої до стягнення суми пені та штрафу на 90%. Крім того, відстрочено виконання рішення суду до 22.06.2015 р.

Даним судовим рішеннями встановлено, що 18.07.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 64-2012-БО-31 про закупівлю природного газу (далі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач, прийняти та оплатити його на умовах договору. На виконання умов договору позивачем у жовтні - грудні 2012 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 332 547,91 грн., що підтверджується актами приймання - передачу природного газу від 31.10.2012 р., від 30.11.2012 р., від 30.11.2012 р. та від 31.12.2012 р., які підписані обома сторонами та скріплені печатками сторін. Відповідач за поставлений газ розрахувався повністю, але несвоєчасно, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення 4 166,99 грн. інфляційних втрат, 6 352,95 грн. 3% річних, 31 764,75 грн. пені та 64 352,60 грн. штрафу за договором купівлі-продажу природного газу № 64-2012-БО-31 від 18.07.2012 р.

Відповідно до частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 р. у справі №922/1286/14 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 28 588,28 грн. пені та 57 893,40 грн. штрафу з передачею справи в цій частині позову на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами пункту 7.2. договору № 64-2012-БО-31 про закупівлю природного газу від 18.07.2012 р., у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору щодо порядку проведення розрахунків, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 31 764,75 грн. та штраф в розмірі 64 325,60 грн.

Перевіривши правильність та правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 31 764,75 грн. та штрафу в розмірі 64 325,60 грн., суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідач заявив клопотання про зменшення заявленого позивачем розміру пені в сумі 31 764,75 грн. та штрафу в сумі 64 352,60 грн. на 90%.

При цьому суд враховує, що відповідач в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, додаткових письмових пояснень та доказів в обгрунтування клопотання про зменшення розміру пені та штрафу, до суду не подав.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені в розмірі 31 764,75 грн. та штрафу в розмірі 64 352,60 грн. на 90% і додані до клопотання документи в їх сукупності, враховуючи вказівки касаційної інстанції, викладені у постанові від 12.05.2015 р. по даній справі, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені та штрафу на 90 % відповідач повідомив суду, що неможливість своєчасного виконання ним своїх зобов'язань за спірним договором підтверджується тим, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі державних органів у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому своєчасні розрахунки за газ можливі тільки у разі, якщо своєчасно розраховуються за послуги теплопостачання вищевказані субєкти.

Згідно додатків №№ 1, 2, 3 до відзиву на позовну заяву заборгованість бюджетних установ перед відповідачем за послуги теплопостачання за 2012 рік складає 1 335,1 тис. грн., за 2013 рік - 654,6 тис. грн. та за 2014 рік - 248 тис. грн.

Відповідно до листа Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури м. Харкова від 13.05.2014 р. №05-16/1077, починаючи з 2011 року субвенцій з Державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах, через невідповідність тарифів на послуги теплопостачання для бюджетних установ, організацій та інших споживачів, не надходило.

Згідно з додатком № 5 до відзиву на позовну заяву, заборгованість з різниці цін на газ бюджетних організацій з різниці в тарифах за 2011 рік складає 557,3 тис. грн., за 2012 рік - 71,7 тис. грн., що значно перевищує розмір боргу відповідача за поставлений природний газ.

Вищевказаним судовим рішенням суду у даній справі встановлено, що відповідачем приймаються міри, щодо погашення заборгованості та на момент розгляду позову він повністю розрахувався за поставлений газ, строк затримки платежів незначний.

Крім того, відповідач просить звернути увагу на відсутність вини у його діях та посилається на невідповідність розміру пені та штрафу наслідкам порушення і на те, що порушення зобов'язання відповідачем не потягло за собою значних збитків для позивача, проте сплата штрафних санкцій зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії органам державної влади, місцевої влади, державним органам та організаціям, подальше банкрутство, у зв'язку із збитковістю діяльності та неможливістю виплати неспіврозмірних санкцій.

Відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції надано до матеріалів справи податкову декларацію з податку на прибуток за 2013 р.; звіти про фінансовий стан разом з балансами та іншими річними фінансовими формами; звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання; звіти з праці по підприємству та його підрозділам.

Також, відповідачем надано висновок Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в Харківській області, відповідно до якого, діяльність підприємства відповідача є збитковою, коефіцієнт абсолютної ліквідності з початку 2012 року та на кінець 2012 року нижче нормативного значення, фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища. Негативний вплив на фінансовий стан підприємства має нераціональна структура активів балансу, що створює передумови для його кризового становища. Підприємство має тимчасову нестачу власних оборотних активів, запобігти якої можливо лише за умови залучення кредитних коштів або за умови отримання субвенцій з держбюджету на погашення заборгованості з різниці ціни на газ. Основна причина виникнення заборгованості виникла з причин несвоєчасних розрахунків з відповідачем державних та комунальних підприємств. Щодо сплати штрафних санкцій, пені та втрат від інфляції експерт зауважує, що субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію розраховуються та надаються без врахування пені, штрафів та інфляційних втрат. У разі виконання розрахунків за газ по договору у повній мірі, у підприємства виникла б заборгованість по заробітній платі, або заборгованість по податкам та зборам відповідно до державного або місцевого бюджету.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що зобовязання відповідача перед позивачем не виконувались з обєктивних причин, зокрема, у звязку з складною економічною ситуацією та внаслідок невиконання бюджетними установами зобовязань за надані послуги.

Проте суд вважає, що наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Так, відповідно до ст. 617 ЦК України випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, в розумінні ст. 617 ЦК України обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника (бюджетні установи, державні та комунальні підприємства) чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 42 та абзацу 5 ст. 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Отже, наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось обєктивних та незалежних від боржника обставин.

Слід також зазначити, що відповідач не позбавлений можливості вживати всіх законних заходів для захисту своїх прав кредитора, в тому числі шляхом звернення до господарського суду з позовами про стягнення заборгованості за надані послуги з бюджетних установ-боржників, оскільки відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від матеріальної відповідальності за порушення зобов'язання, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі №11/446, а також в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р.

Разом з тим, суд враховує матеріальні інтереси позивача, фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави, зокрема, те, що позивач, будучи підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, внаслідок інфляційних процесів зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки відповідача за імпортований природний газ, спожитий згідно умов укладеного між сторонами договору, який повинен оплачуватися позивачем коштами в іноземній валюті.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженням позивача про недоведеність виняткового характеру випадку для надмірного зменшення розміру стягуваних пені та штрафу аж на 90%, а також враховує майнові інтереси обох сторін та тяжке фінансове становище позивача, збиток якого згідно звіту про фінансові результати за 2013 р. становив 12,5 млрд. грн., та яке (фінансове становище) спричинене, в тому числі неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань.

Таким чином суд вважає недопустимим зменшення розміру пені та штрафу аж на 90% як таке, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, встановленими п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Таке зменшення є неспіврозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, норми закону і те, що сплата пені та штрафу в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й позивача, суд вважає за можливе зменшити розмір пред'явлених позивачем до стягнення пені та штрафу на 10%.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу підлягає частковому задоволенню в розмірі 28 588,27 грн. пені та в розмірі 57 917,34 грн. штрафу. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3 176,48 грн. та штрафу в розмірі 6 435,26 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. у даній справі судовий збір покладено на відповідача повністю (в розмірі 2 132,21 грн.), без урахування зменшення пені та штрафу на 90%.

Таким чином, питання розподілу судових витрат в частині позовних вимог про стягнення пені та штрафу вирішено рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2014 р. у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 44, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 3, 509, 551, 617 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3, 4-3, 32-35, 43, 44, 49, 75, 82-85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 31 764,75 грн. та штрафу в розмірі 64 352,60 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Нововодолазького підприємства теплових мереж (63200, Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Гагаріна, 7-а, 1) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню в розмірі 28 588,27 грн. та штраф в розмірі 57 917,34 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3 176,48 грн. та штрафу в розмірі 6 435,26 грн. відмовити.

Повне рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_2