ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.2015 Справа № 905/306/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при помічнику судді (секретарі судового засідання) Фатєєвій О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ, Донецька область

до відповідача: Кредитної спілки «МРІЯ», м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення основної суми боргу у розмірі 6769,07грн., пені - 643,30грн., індексації грошового боргу на інфляцію - 1646,49грн., 3% річних - 82,39грн.

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

Згідно із ст.77 ГПК України у судове засідання відкладалось з 30.06.2015р. на 29.07.2015р., з 29.07.2015р. на 06.08.2015р.

У судовому засідання 06.08.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Кредитної спілки «МРІЯ», м. Краматорськ, Донецька область про стягнення основної суми боргу у розмірі 6769,07грн., пені - 643,30грн., індексації грошового боргу на інфляцію - 1646,49грн., 3% річних - 82,39грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 09.06.2015 року згідно приписів ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України порушив провадження у справі № 905/306/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу (постачання) теплової енергії № 307 від 01.10.2008р., внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість у розмірі 6769,07грн. та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 224, 229 Господарського кодексу України, ст. 1 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав (у копіях): договір купівлі-продажу (постачання) теплової енергії № 307 від 01.10.2008р. з додатками; додаткову угоду від 01.10.2011р. з додатком; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21943806 від 20.02.2009р.; договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13.02.2009р.; акти-рахунки: №307-10 від 31.10.2014р., №307-11 від 30.11.2014р., №307-12 від 31.12.2014р., №307-1 від 31.01.2015р., №307-2 від 28.02.2015р., №307-3 від 30.03.2015р., №307-4 від 30.04.2015р. та докази їх направлення відповідачу.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: супровідний лист з додатками №А-06/515 від 02.07.2015р.(копія супровідного листа №А-06/506 від 25.06.2015р. з додатками; правоустановчі документи; відомості щодо подання та відключення опалення для перерахунку нарахування за жовтень 2014р., за квітень 2015р.; письмові пояснення №а-061514 від 02.07.2015р. щодо строку дії договору, тарифів та цін у спірному періоді та звітів про фактичне споживання теплової енергії за спірний період, а також про відсутність у провадженні господарського суду або іншого суду чи органу, який у межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей предмет і з тих же підстав; заяву №а-06/512 від 02.07.2015р., в якій позивач просив поновити строк для надання суду документів та розглянути справу №905/306/15 без участі представника; заяву №а-06/513 від 02.07.2015р. про збільшення позовних вимог у двох примірниках, розгорнутий розрахунок пені, боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, акт-рахунок №307-4 від 30.04.2015р. та докази його направлення; відомості подачі та відключення опалення: №372 від 31.10.2014р. за жовтень 2014р., №126 від 20.04.2015р. за квітень 2015р.); супровідний лист №А06/577 від 05.08.2015р. з додатками: довіреність №01-15 від 12.02.2015р., копію договору №307 від 01.10.2008р. з додатками та додатковою угодою від 04.03.2009р., витяг про реєстрацію права власності відповідача на нерухоме майно, копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.02.2009р., копії актів-рахунків №307-10 від 31.10.2014р., №307-11 від 30.11.2014р., №307-12 від 31.12.2014р., №307-1 від 31.01.2015р., №307-2 від 28.02.2015р., №307-3 від 30.03.2015р., №307-4 від 30.04.2015р. та докази їх направлення відповідачу).

Відповідач у судове засідання без пояснення причин не з'явився, своєї позиції до відома суду не довів та не надав витребуваних документів.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії за електронним запитом №20984162 від 06.08.2015р., відповідач знаходиться за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: 84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Наді Курченко, 23.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення відповідачу ухвали господарського суду Донецької області про порушення провадження у справі №908/306/15 від 09.06.2015р. (а.с.33), також відповідач повідомлявся про час та дату судового засідання засобом телефонного зв'язку.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним певних документів у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливають на таку кваліфікацію і не можуть вважатися належною підставою для подальшого відкладання розгляду справи.

Відповідачу було надано достатньо часу для формування і доведення до відома суду своєї позиції по суті заявлених вимог з наданням підтверджуючих доказів (у разі наявності), а встановлення правової визначеності довкола заявлених вимог не може перебувати у залежності від бажання відповідача здійснювати свої процесуальні права.

Враховуючи викладене вище, а також те, що нормами діючого законодавства України не передбачено такої процесуальної дії як поновлення строку для надання суду витребуваних ухвалою документів, суд відхиляє зазначене клопотання позивача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (теплопостачальна організація) та Кредитною спілкою «Мрія» (споживач) було укладено договір купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №307 від 01.10.2008р. (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, теплопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію споживачу до точки продажу (або до точки розподілу - у разі відсутності вузлів обліку) теплової енергії згідно додатку 1 «Межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін», що є невід'ємною частиною цього договору, а споживач зобов'язується приймати та оплачувати надану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 11.1. договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє протягом одного календарного року з дня набрання його чинності. Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до дня закінчення строку дії договору не заявила про його розірвання, договір вважається продовжений сторонами на наступний рік (п. 11.2. договору).

Оскільки в матеріалах справи не міститься доказів припинення договору, суд вважає що строк дії договору продовжено.

Відповідно до п.3.2.5. договору споживач зобов'язується вчасно проводити розрахунки за теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов цього договору.

За умовами п. 3.2.25 договору споживач зобов'язується протягом трьох робочих днів з моменту закінчення розрахункового періоду отримувати в теплопостачальній організації акти-рахунки та податкові накладні. У разі неотримання уповноваженим представником споживача акту-рахунку теплопостачальна організацію надсилає акт-рахунок поштою. В такому разі акт-рахунок вважається отриманим і узгодженим споживачем на третю добу з моменту його надсилання.

Умовами розділу 6 договору сторонами передбачено порядок здійснення розрахунків, зокрема:

- п. 6.1. «споживач здійснює розрахунок протягом трьох робочих днів з дня отримання споживачем акту-рахунку за умовами цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації»;

- п.6.4 «розрахунковим періодом є календарний місяць»;

- п. 6.5 «споживач оплачує теплову енергію за тарифами (цінами), діючими у розрахунковий період».

Згідно з п.8.2.4. договору, за порушення строків оплати спожитої теплової енергії за умовами цього договору, споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі 1 % від належної до сплати суми за кожен день простроченняу відповідності з Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій №686-XІV від 20.05.1999р.

На виконання умов договору позивачем була поставлена теплова енергія та виставлені відповідні акти-рахунки на оплату теплової енергії, а саме: №307-10 від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 276,70грн., №307-11 від 30.11.2014р. за листопад 2014р. на суму 1100,10грн., №307-12 від 31.12.2014р. за грудень 2014р. на суму 1518,13грн., №307-1 від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 1548,05грн., №307-2 від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 978,01грн., №307-3 від 30.03.2015р. за березень 2015р. на суму 1013,96грн., №307-4 від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 334,12грн., які були направлені відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості поставленої теплової енергії всупереч вимогам договору та закону не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної суми боргу у розмірі 6769,07грн., пені - 643,30грн., індексації грошового боргу на інфляцію - 1646,49грн., 3% річних - 82,39грн.

29.07.2015р. через канцелярію суду надійшла заява позивача №а-06/513 від 02.07.2015р. про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача: суму основного боргу за поставлену теплову енергію за період жовтень 2014р.-квітень 2015р. (включно) у розмірі 6769,07грн., пеню у розмірі 8690,67грн., інфляційні нарахування у розмірі 1697,62грн., 3% річних у розмірі 71,42грн. Слід звернути увагу на те, що у зазначеній заяві позивач збільшує розмір пені, розмір інфляційних нарахувань та зменшує розмір нарахованих 3% річних. Тобто, фактично зазначена вище заява по суті є одночасно заявою про збільшення та зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановлення порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем не дотримано визначений господарським процесуальним законодавством порядок звернення з заявою про збільшення позовних вимог, а саме: відсутні докази направлення зазначеної заяви на адресу відповідача, така заява не підлягає прийняттю до розгляду. Крім того, враховуючи те, що представник позивача у заяві №А-06/513 від 02.07.2015р. просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 71,42грн., тобто зменшує вимоги в цій частині, суд зазначає, що такі дії представника позивача є неправомірними, оскільки за змістом наявної в матеріалах справи довіреності № 01-15 від 12.02.2015р. Федун Павлу Степановичу не надано право на зменшення позовних вимог.

Суд розглядає справу в контексті позовних вимог, викладених у позовній заяві №А-06/437 від 03.06.2015р., про стягнення основної суми боргу у розмірі 6769,07грн., пені - 643,30грн., індексації грошового боргу на інфляцію - 1646,49грн., 3% річних - 82,39грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у стягненні з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання, надані позивачем на підставі договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №307 від 01.10.2008р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України і умовами договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №307 від 01.10.2008р.

Проаналізувавши положення укладеного між сторонами договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії №307 від 01.10.2008р. суд дійшов висновку, що виниклі на його підставі правовідносини регламентуються нормами параграфу 5 глави 54 Цивільного кодексу України, який визначає загальні положення про енергопостачання.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарським судом встановлено, що позивачем послуги з опалення об'єкта відповідача надані належним чином у відповідності до умов договору, про що свідчать відомості подання та відключення опалення, акти-рахунки №307-10 від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 276,70грн., №307-11 від 30.11.2014р. за листопад 2014р. на суму 1100,10грн., №307-12 від 31.12.2014р. за грудень 2014р. на суму 1518,13грн., №307-1 від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 1548,05грн., №307-2 від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 978,01грн., №307-3 від 30.03.2015р. за березень 2015р. на суму 1013,96грн., №307-4 від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 334,12грн. позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію, які були направлені споживачу теплової енергії згідно списків згрупованих внутрішніх поштових відправлень на адресу відповідача та підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи.

Отже, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язків з оплати виставлених рахунків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач в порушення умов договору не виконав свої грошові зобов'язання з оплати одержаної теплової енергії.

Відповідачем дане у порядку встановлену господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості не надано.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

З огляду на дані норми права та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача основного боргу в сумі 6769,07грн.

Щодо нарахованих пені, 3% річних та інфляційних нарахувань то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 8.2.4. договору, передбачена пеня в розмірі 1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення у відповідності з Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій №686-XІV від 20.05.1999р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 643,30грн. пені, 82,39грн. - 3 % річних, 1646,49 грн - інфляційних нарахувань.

Суд враховує, що умовами договору №307 від 01.10.2008р. сторони встановили строк оплати за поставлену теплову енергію, а саме споживач здійснює розрахунок протягом трьох робочих днів з дня отримання споживачем акту-рахунку за умовами цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації. У разі неотримання уповноваженим представником споживача акту-рахунку теплопостачальна організацію надсилає акт-рахунок поштою. В такому разі акт-рахунок вважається отриманим і узгодженим споживачем на третю добу з моменту його надсилання.

Отже, в силу ст. 253 Цивільного кодексу України, позивач здобув право вимоги з оплати боргу за жовтень 2014р. - 26.11.2014р., листопад 2014р. - 28.01.2015р., грудень 2014 р. - 28.01.2015р., січень 2015р. - 24.02.2015р., лютий 2015р. - 19.03.2015 р., березень 2015 р. - 16.04.2015р.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, інфляційних нарахувань та пені за допомогою інформаційно-правової системи «Ліга:Закон», правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення пені у сумі 643,30грн., 3% річних у сумі 48,84грн. та інфляційних нарахувань у сумі 1544,85грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що позивачем була невірно визначена початкова дата у періодах їх нарахування, а саме за актами рахунками №307-11 від 30.11.2014р. на суму 1100,10грн., №307-12 від 31.12.2014р. на суму 1518,13грн. - 22.01.2015р., тоді як вірною є - 28.01.2015р., у зв'язку з чим позивачем невірно була розрахована сума 3% річних. Судом був здійснений власний розрахунок з урахуванням вірної початкової дати нарахування 3% річних за вказаними актами-рахунками в межех заявлених періодів позивачем.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань обумовлено тим, що позивачем було невірно розрахована сума інфляційного збільшення за актом-рахунком №307-3 від 31.03.2015р. - 35,84грн., замість вірної 22,31грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 22, 509, 530, 549, 610, 611, 625, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 67, 193, 216-218, 275 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», м. Краматорськ, Донецька область до Кредитної спілки «МРІЯ», м. Краматорськ, Донецька область про стягнення основної суми боргу у розмірі 6769,07грн., пені - 643,30грн., індексації грошового боргу на інфляцію - 1646,49грн., 3% річних - 82,39грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Кредитної спілки «МРІЯ» (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Наді Курченко, 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (84305, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 5, ) 6769,07грн. суми основного боргу, 643,30грн. пені; 48,84грн. 3% річних та 1544,85грн. інфляційних нарахувань, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1842,34грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 33,55грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 101,64грн. відмовити.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 06.08.2015р. проголошено та підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 1231/15

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1 - позивачу

1 - відповідачу