РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015Справа №910/3346/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теско-Сервіс"

до Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

про визнання договору припиненим

суддя Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Ткаченко О.Г. - за дов.;

від відповідача: Хлєбніков С.Г. - за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Теско-Сервіс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" про визнання договору недійсним.

Ухвалою від 16.02.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 03.03.2015 р.

03.03.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, фактично заяву про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні 03.03.2015 р. було оголошено перерву до 10.03.2015 р.

06.03.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано пояснення по справі, заперечення та інші документи.

Судове засідання 10.03.2015 р. не відбулося.

Ухвалою від 17.03.15р. розгляд справи призначено на 24.03.15р.

24.03.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові пояснення по справі, клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОП «Українська ліга музичних прав».

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Розглянувши клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається можливість впливу рішення у даній справі на будь-які права і обов'язки ОП «Українська ліга музичних прав».

24.03.15р. також, через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про зміну позовних вимог у справі про визнання недійсним договору № КБР-08/11/11, відповідно до якої просить визнати договір припиненим з 31.12.14р.

Суд не приймає до розгляду подану позивачем заяву з огляду на наступне

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

З поданої заяви вбачається, що фактично позивачем одночасно змінено і підстави і предмет позову.

Відповідно до п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 81 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Таким чином, подана заячва не приймається до розгляду.

В судовому засіданні 24.03.15р. оголошено перерву до 31.03.15р.

27.03.15р. через відділ діловодства суду відповідачем подано заперечення на заяву про зміну предмету позову, та заперечення щодо залучення третьої особи.

01.04.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано заяву про зміну предмету позову, позовних вимог у справі про визнання недійсним договору № КБР-08/11/11, відповідно до якої просив визнати договір № КБР-08/11/11 від 01.11.11р. припиненим з 31.12.14р., яка судом прийнята.

Вищеописана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому приймається до розгляду та свідчить про новий предмет позову з якої і підлягає вирішенню спір у даній справі (п. 6 Листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008р., № 01-8/482).

В судовому засіданні 02.04.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Теско-Сервіс» (далі - Користувач, Позивач) та ПО «Українська ліга авторських і суміжних прав» (далі - УЛАСП, Відповідач) укладено Договір № КБР-08/11/11 від 01 листопада 2011 року.

Відповідно до п. 2.1. Договору №КБР - 08/11/11 від 01.11.2011р. Користувач здійснює публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань (далі разом - Твори), а УЛАСП надає Користувачу на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на таке виконання та здійснює збір винагороду (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до даного Договору та Закону.

Користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену Сторонами у відповідних Додатках до цього Договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП Акт про виплату роялті згідно з п.2.5 даного Договору ( п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 2.4 Договору Користувач зобов'язується не пізніше 20-ого числа місяця наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про публічно виконані Твори за формою наведеною у Додатку №4 доданого договору, якщо інше не встановлено в Додатках до цього Договору.

Строк дії Договору визначено в п. 4.1, де зазначено, що він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2012 року, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

У пункті 4.2. Договору визначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 4.1. дати припинення дії Договору, дія Договору вважається пролонгованою ще на один календарний рік і так кожного разу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що керуючись п. 4.1., 4.2. договору, 25 грудня 2014 р. в зв'язку з недосягненням між сторонами умов по вище визначеному Договору TOB «Теско-сервіс» направило відповідачу листа що даний договір вважає не укладений та повідомляє, що не має наміру укласти відповідний договір на наступний рік. Після отримання безпідставно виставленого Відповідачем рахунку на сплату роялті за музику, що відсутня, Позивачем вдруге направлено листа № 02-02/15 від 04.02.2015р., щодо відсутності договору та небажанням його укладати і у подальшому. Позивач вважає обов'язки їм виконаними у повній відповідності до умов Договору про що є відповідні підтвердження. Позивач стверджує, що між тим Відповідачем незважаючи на відсутність будь-яких правовідносин на сьогодні продовжує надсилатися рахунки на оплату роялті за січень, лютий, березень 2015р. посилаючись на Договір № КБР-08/11/11 від 01 листопада 2011 р. Посилаючись на ст.ст. 15,16,638, 203,215, 1108,1109 Цивільного кодексу України, просить визнати договір №КБР-08/11/11 від 01.11.11р. припиненим з 31.12.14р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. ст. 627, 628, 629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, сторони шляхом підписання договору від 01.11.11р. № КБР-08/11/11 дійшли згоди щодо усіх його істотних умов. При цьому, позивачем не надано доказів, що ним були вчинені дії щодо перегляду умов договору, та що він був не згодний із запропонованими умовами спірного договору на момент його підписання.

Слід зазначити, що по договору № КБР- 08/11/11 від 01.11.2011 р. є рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/20906/14 за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теско-Сервис" про стягнення 90 942, 49 грн., яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теско-Сервис" на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" 83 801 грн. 53 коп. - основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 5 112 грн. 36 коп. - пені, 2 028 грн. 60 коп. - 3% річних та 1 827 грн. 00 коп. - судового збору. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.15р. у справі № 910/20906/14 рішення залишено без змін.

Зобов'язання по договору від 01.11.11р. № КБР-08/11/11 позивачем були виконані, відповідач здійснював часткову оплату, що встановлено судом у вищезазначеному рішенні, у зв'язку з чим спірний договір є реальний та спрямований на настання відповідних правових наслідків для його сторін, а відтак у суду відсутні підстави вважати спірний договір припиненим.

Відповідно до ст. 188 ГК України, ст. 651 ЦК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Посилання позивача, що ним було надіслано на адресу відповідача листа № 24-12/14 від 25.12.14р. в зв'язку з тим, що між сторонами не досягнуто умов по договору, то даний договір від 01.11.11р. № КБР-08/11/11 вважає не укладеним, та додатково повідомляє що він на має наміру украсти відповідний договір на наступний рік, судом до уваги не приймається оскільки, з доданих до листа доказів надсилання не можливо встановити, що на адресу позивача було направлено саме лист вих. № 24-12/14 від 25.12.14р., оскільки відсутній опис вкладення.

Посилання позивача на лист від 04.02.15р. №02-02/15 судом до уваги не приймається, оскільки такий лист направлено з порушенням п. 4.2 договору, а саме після 31.01.14р.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір №КБР-08/11/11 від 01.11.11р.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями починається з наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

Слід зазначити, що ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначає, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Дана норма не пов'язує початок перебігу позовної давності з днем пред'явлення вимоги.

Отже, з урахуванням викладеного, строк позовної давності для звернення з даним позовом починається обчислюватись з наступного дня після укладення договору 02.11.11р. а закінчується відповідно 02.11.14р.

Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва позовна заява позивача відправлена до суду поштою 13.02.20015р.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у поданих відзиві та поясненнях просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не заявлялось, поважності причин його пропуску та мотивів поновлення позивачем не заявлено, не надано та не доведено.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем вимог станом на день звернення до суду з позовом пропущено, в зв'язку з чим в позові слід відмовити.

Згідно з ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на все вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та в задоволенні позову відмовляє.

Судовий збір за до ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.04.15 р.

Головуючий суддя І.О. Домнічева