ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р.Справа № 922/3922/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Омельченко К.А.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Укртелеком" в о. ХФ ПАТ "Укртелеком" м. Харків
до Приватне АТ "Інститут "Укроргверстатінпром", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 6947,34 грн.
за участю сторін:

позивача - Перхун Ю.М.

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Інститут "Укроргверстатінпром", м. Харків, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6947,34грн., з яких: 5945,03грн. - основного боргу, 207,52 грн. пені, збитки від інфляції 767,27 грн., три відсотки річних 27,52 грн., також позивачем заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання телекомунікаційних послуг № 057000333/239 від 11.03.2013 р. в частині повної та своєчасної оплати послуг, наданих позивачем.

Відповідач в судове засідання не з*явився, своїх заперечень щодо відсутності боргу не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.44).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Укртелеком) та Приватним акціонерним товариством "Інститут Укроргверстатінвест" (абонент) було укладено договір №057000333/239 про надання телекомунікаційних послуг (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Укртелеком зобов'язується надавати Абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги, згідно з переліком та в обсягах, замовлених Абонентом, а Абонент зобов'язується своєчасно оплачувати отримані Послуги відповідно до умов цього Договору.

Цей договір набирає чинності з дня підписання і діє протягом одного року (п.7.1. Договору).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії договору жодна зі Сторін не повідомила письмово про його припинення, Договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний рік. Отже, договір є пролонгованим на 2015 рік.

Умовами п. 3.4.2. Договору передбачено, що Абонент зобов'язаний своєчасно оплачувати отримані Послуги в повному обсязі.

Відповідно до пункту 4.12 Договору, розрахунковий період становить один календарний місяць.

Відповідно до п. 4.16. рахунок за отримані Послуги оплачується Абонентом не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду.

Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином виконував свої обов'язки за вищевказаним договором та надавав відповідачу телекомунікаційні послуги (рахунки-акти за період з грудня 2014 року по травень 2015 року(, а.с. 23-28).

Відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, у зв'язку з чим станом на момент звернення із даним позовом до суду за період з грудня 2014 року по травень 2015 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 5945,03 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 5 ст. 33 Закону України "Про телекомунікації", пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295, споживач зобов'язаний виконувати умови договору та своєчасно оплачувати отримані телекомунікаційні послуги згідно діючих тарифів.

Cтаттею 68 Закону України "Про телекомунікації" встановлено, що розрахунки за телекомунікаційні послуги здійснюються на умовах договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером телекомунікацій та споживачем або без договору за готівкову оплату чи за допомогою карток тощо в разі одержання споживачем замовленої за передоплатою (авансованої) послуги за тарифами, затвердженими згідно із законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Судом встановлено, що позивачем належним чином були виконані умови договору про надання телекомунікаційних послуг №057000333/239 від 11.03.2013 р., про що свідчать наявні в матеріалах справи рахунки-акти за телекомунікаційні послуги за грудень 2014 року - травень 2015 року.

Частинами 1, 2 статті 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 8.7. спірного Договору сторони погодили, що зміни умов Договору та переліку послуг оформлюються додатковими угодами та/або додатками до нього, які є невід'ємними частинами Договору.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази внесення змін до спірного Договору.

Отже, суд приходить до висновку, що на момент винесення рішення договір про надання телекомунікаційних послуг є чинним та в силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно ч.1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії ПАТ «Укртелеком» до Приватного акціонерного товариства "Укроргверстатінвест" про стягнення 5945,03 грн. основного боргу за надані телекомунікаційні послуги за період з грудня 2014 по травень 2015 року є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача 207,52 грн. пені, 767,27 грн. збитків від інфляції та 27,52 грн. 3% річних.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.2 договору, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати відповідачем наданих послуг, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені перевірено судом та встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення на користь позивача пені в розмірі 207,52 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позовні вимоги в частині стягнення збитків від інфляції підлягають задоволенню у загальній сумі 767,27 грн. та 3 % в сумі 27,52 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судовий збір у повному обсязі на відповідача, оскільки даний спір доведено до суду з його вини.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625, 627, 628,629, 901-903 Цивільного кодексу України, статтями 173, 193 Господарського кодексу України, 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інститут Укроргверстатінвест" ( м.Харків, Червоношкільна набережна,16 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (61002, місто Харків, вулиця Іванова, будинок 7/9, р/р 5, в ВАТ "Райффайзен банк Аваль", МФО 380805, ) основний борг у сумі 5945,03 грн. , пеню в розмірі 207,52 грн.., збитки від інфляції в сумі 767,27 грн.., три відсотки річних у розмірі 27,52 грн. та судовий збір у розмірі 1 827, 00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.08.2015 р.

Суддя Л.С. Лаврова