ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 р. Справа № 918/823/15

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтех-пром" до Приватного підприємства фірми "АЛРІ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про стягнення 92 920, 96 грн.

За участю:

Від позивача: Камінський Р. І. (дог. б/н від 03.07.2015 р.);

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: Надієвець О. М. (дов. б/н від 02.04.2015 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтех-пром" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства фірми "АЛРІ" (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (далі - Відповідач-2) про стягнення 92 920, 96 грн., з яких: 22, 00 грн. інфляційних втрат та 3, 37 грн. три відсотки річних Позивач просить стягнути з Відповідача-1 та 92 895, 59 грн. інфляційних втрат з Відповідача-2.

Ухвалою від 21 липня 2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/823/15 розгляд якої призначено на 29 липня 2015 року.

29 липня 2015 року від Позивача надійшли витребувані ухвалою документи. Від Відповідача-1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника в судовому засіданні.

Ухвалою від 29 липня 2015 року розгляд справи відкладено на 6 серпня 2015 року.

6 серпня 2015 року від Відповідача-2 надійшов відзив на позов та клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою, яке судом задоволено.

Від Позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, в якому Позивач наводить детальний розрахунок вимог в частині стягнення 92 895, 59 грн. з Відповідача-2.

В судовому засідання 6 серпня 2015 року Позивач підтримав заявлені вимоги, Відповідач-2 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 06.08.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області, -

ВСТАНОВИВ:

8 серпня 2014 року між Позивачем (Субпідрядником) та Відповідачем-2 (Підрядником) укладено договір субпідряду №63-0814 (надалі - Договір, а. с. 36-42) за умовами якого субпідрядник зобов'язався на свій ризик виконати та здати підряднику в строк, визначений в графіку виконання робіт роботи з благоустрою території (далі - роботи) на об'єкті будівництва: «Збільшення потужності заводу по виробництву гібридного насіння кукурудзи та інших зернових культур ПрАТ «Райз-Максимко» в с. Зоря, Рівненського району Рівненської області.

1 вересня 2014 року між Позивачем та Відповідачем-2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору (а. с. 50), відповідно до п. 1.1. якої Позивач прийняв на себе зобов'язання виконати додаткові роботи на об'єкті "Збільшення потужності заводу по виробництву гібридного насіння кукурудзи та інших зернових культур ПрАТ "Райз-Максимко" в с. Зоря, Рівненського р-ну, Рівненської обл.", а саме: Влаштування підпірних стінок №1. №2 і мокрих колодців (3 шт) (надалі - додаткові роботи) в обсязі, згідно Додатків №1 і №2 (Одиничні розцінки і договірна ціна з локальним кошторисом), а також у відповідності до вимог, що вказані в погоджених проектних рішеннях, що є невід'ємною частиною даної угоди, а Відповідач-2 зобов'язався прийняти та оплатити виконані належним чином та відповідно до умов цієї угоди (в тому числі відповідних умов договору, що не врегульовані цією угодою) додаткові роботи.

21 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем-2 укладено Додаткову угоду №2 до Договору (а. с. 58), відповідно до п. 1.1. якої Позивач прийняв на себе зобов'язання виконати додаткові роботи на об'єкті "Збільшення потужності заводу по виробництву гібридного насіння кукурудзи та інших зернових культур ПрАТ "Райз-Максимко" в с. Зоря, Рівненського р-ну, Рівненської обл.", а саме: Влаштування додаткового бетонного покриття (надалі - додаткові роботи) в обсязі, згідно з додатками №1 і №2а, 26, 2в (одиничні розцінки і договірна ціна з локальним кошторисом), а також у відповідності до вимог, що вказані в погоджених проектних рішеннях, що є невід'ємною частиною даної угоди, а Відповідач-2 зобов'язався прийняти та оплатити виконані належним чином та відповідно до умов цієї угоди (в тому числі відповідних умов договору, що не врегульовані цією угодою) додаткові роботи.

Загальна ціна договору з урахуванням вартості додаткових робіт, визначених даною Угодою, становить 2 085 976 грн. 38 коп., в тому числі ПДВ 20% -347 662 грн. 73 коп.. При цьому, таке збільшення Договірної ціни (Загальної вартості Договору) не тягне за собою коригування щодо здійснення Підрядником оплати за роботи, визначені безпосередньо договором (п.2.2. додаткової угоди).

Між сторонами на момент винесення даного рішення вже існував спір про невиконання Відповідачем-2 умов укладеного Договору.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.04.2015 року у справі №918/149/15, яке набрало законної сили, стягнуто з ППФ "АЛРІ" 1 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором поруки №01/09/14 від 01.09.2014р., 20 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 10 грн. 96 коп. витрат на оплату послуг адвоката; стягнуто з ТОВ "Станіславська торгова компанія" 989 144 грн. 37 коп. основної заборгованості за невиконання умов договору, 58 106 грн. 63 коп. пені, 90 977 грн. 67 коп. інфляційних втрат, 12 596 грн. 51 коп. 3% річних, 23 016 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору та 12 169 грн. 04 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із зазначеного вище рішення суду, відповідно до умов Договору Позивач виконав комплекс робіт вартістю 2 085 976 грн. 38 коп., що стверджується актами приймання виконаних підрядних робіт за вересень і листопад 2014 року. Проте, Відповідачем -2 виконані роботи оплачені частково на суму 1 095 832 грн. 01 коп. Таким чином, заборгованість ТОВ "Станіславська торгова компанія" на момент звернення позивача до суду з позовом по справі №918/149/15 складала 990 144, 37 грн.

Також, Позивач, діючи як кредитор та ППФ "АЛРІ" (Відповідач-1), діючи як поручитель, уклали 01.09.2014 р. Договір поруки №01/09/14, відповідно умов п.1. якого, поручитель поручився перед Кредитором грошовою сумою в розмірі 1 000 грн. 00 коп. основного боргу, за виконання Відповідачем-2, своїх зобов'язань по Договору субпідряду.

З матеріалів справи вбачається, підтверджено відповідачем-2, що заборгованість ТОВ "Станіславська торгова компанія" перед ТОВ "Будтех-Пром" за рішенням суду у справі 918/149/15 на момент прийняття даного рішення відсутня.

Однак, з доказів доданих позивачем до позову та уточнення вимог вбачається несвоєчасне виконання Відповідачем-2 грошового зобов'язання зі сплати основної суми боргу за договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо, зокрема, він не виконав зобов'язання у строк встановлений договором.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем-2 зобов'язань за Договором, Позивач нарахував 92 895, 59 грн. інфляційних втрат за березень 2015 року на суму заборгованості 860 144, 37 грн., з урахуванням проплат здійснених відповідачем-2 по погашенню основної суми боргу у березні 2015 року - 130 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями доданими до уточнення позовних вимог і про що підтверджено представником відповідача-2 в судовому засіданні.

Згідно правової позиції наведеної у п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова) за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що заявлений період нарахування інфляційних втрат передує прийняттю рішення у справі № 918/149/15, однак у вказаній судовій справі Позивачем не заявлялось вимоги про стягнення інфляційних втрат за березень 2015 року.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат Позивачем проведено вірно.

Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін, в рішенні Господарського суду Рівненської області у справі №918/149/15 не зазначено та не враховано проплат здійснених Відповідачем в березні 2015 року, а саме: 13.03.2015 року на суму 80 000, 00 грн., 24.03.2015 року - 50 000, 00 грн. про вказану обставину Відповідач-2 зазначає у відзиві на позов.

Однак, суд звертає увагу на те, що Позивачем нарахування інфляційних втрат було здійснено на суму боргу 860 144,37 грн., а не на 990 144, 37 грн. (сума боргу зазначена в рішенні у справі № 918/149/15), тобто із урахуванням проплат Відповідача-2 здійснених ним в березні 2015 року.

Таким чином, твердження Відповідача-2 про суму заборгованості, яка не відповідає фактичному стану розрахунків, є безпідставним.

Крім того, Позивачем заявлено позовна вимога до Відповідача-1, який виступає поручителем за виконання Відповідачем -2 своїх зобов'язань за Договором, а саме Позивач просить стягнути з Відповідача-1 - 22, 00 грн. грн. інфляційних втрат та 3 грн. 37 коп. три відсотки річних.

Пунктом 1 Договору поруки визначено, що Відповідач-1 (Поручитель) поручається перед Позивачем (Кредитором) грошовою сумою в розмірі 1 000 грн., за виконання Відповідачем-2 своїх зобов'язань по договору субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З наведеного вбачається, що Поручитель поручився перед Кредитором грошовою сумою в розмірі 1 000, 00 грн. саме за виконання зобов'язання по договору субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року - тобто оплати вартості послуг здійснених позивачем (а.с. 10, 36).

Таким чином, відсутні правові підстави для нарахування Поручителю (Відповідача-1) інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача-2 та з урахуванням доказів поданих Позивачем на підтвердження заявлених вимог, - вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

За результатами розгляду справи суд вирішує також питання про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, як складової судових витрат, керуючись нормами ст.ст. 44, 49 ГПК України та враховуючи конкретні обставини справи.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката до справи долучено договір про надання правової допомоги від 03.07.2015р. (а.с. 23), укладений із адвокатом Камінським Русланом Івановичем, рахунок №1 від 28.07.2015 р., з якого вбачається, що вартість наданих послуг становить 4 384 грн. 80 коп. (а. с.25), квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 28.07.2015 р. на суму 4 384 грн. 80 коп. (а. с.26).

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судово, зокрема, з судового збору та витрат пов'язаних з оплати послуг адвоката.

Відповідно до п. 5.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи складність справи, частковість задоволення вимог, а також те, що в судовому порядку вже розглядався спір про стягнення з Відповідачів заборгованості за вказаними вище договором субпідряду та договором поруки і Позивач не був позбавлений можливості заявити вимогу про стягнення інфляційних втрат за березень 2015 року при розгляді справи № 918/149/15, суд дійшов висновку про часткове стягнення витрат Позивача на послуги адвоката в сумі 1 500 грн.

Судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно з ч. 1 ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (03150, м. Київ, вул. Щорса, буд.7/9, оф.19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтех-Пром" (35700, Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Шкільна, 30А, ) 92 895 (дев'яносто дві тисячі вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 59 коп. інфляційних втрат та 1 857 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят сім) грн. 89 коп. судового збору та 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

3. У задоволенні позову в частині стягнення з Приватного підприємства фірми "АЛРІ" 22, 00 грн. інфляційних втрат та 3, 37 грн. трьох відсотків річних в позові відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 11.08.2015 року.

Суддя Гудзенко Я.О.