ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2015 р.Справа № 922/4252/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Суслова В.В.

судді: Суярко Т.Д. , Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Промдизель", м. Харків
до 1. Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "ЕКОСТАР МК ЛТД", м. Харків
про стягнення 2515770,38 грн
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність від 01.08.2014 року;

1-го відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 1515 від 23.04.2015 року;;

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Промдизель" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Екостар МК ЛТД" основного боргу в сумі 306410,00 грн., пеню в сумі 13260,46 грн. 3% річних у сумі 22074,48 грн. Також позивач просить солідарно стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 грудня 2014 року прийнято до провадження заяву позивача за вх. № 38762 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути солідарно з двох відповідачів суму основного боргу у розмірі 1358186,00 грн., пеню у розмірі 14881,35 грн., 3% річних у розмірі 22852,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 103206,72 грн., судовий збір у розмірі 29982,33 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 червня 2015 року прийнято до провадження клопотання позивача за вх. № 21637 про збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просить стягнути солідарно з двох відповідачів суму основного боргу у розмірі 1621120,00 грн., пеню у розмірі 69253,86 грн., 3% річних у розмірі 37546,32 грн., інфляційні втрати у розмірі 787850,20 грн., судовий збір у розмірі 50315,41 грн.

Розгляд справи неодноразово відкладався для надання можливості сторонам надати додаткові докази по справі та у зв'язку з неявкою у судове засідання представника другого відповідача.

В судовому засіданні 08 липня 2015 року розгляд справи був відкладений на 17 липня 2015 року об 11:00 год.

17 липня 2015 року у судовому засіданні був присутній представник позивача, який перед початком судового засідання надав письмові пояснення по справі за вх.№28793 та клопотання про зменшення позовних вимог за вх. № 28794, відповідно до якого позивач просить стягнути солідарно з двох відповідачів суму основного боргу у розмірі 1340608,00 грн. за договором поставки № 140068 від 14.03.2014 року, пеню у розмірі 65357,43 грн., 3% річних у розмірі 22882,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 582730,28 грн., судовий збір у розмірі 40231,57 грн. Проте, у судовому засіданні представник позивача надав заяву за вх. № 28796 про відмову від позову в порядку ст. 78 ГПК України в частині стягнення з відповідачів сум за договором №130014 від 10.04.2013 року, а саме: основного боргу у сумі 280512,00 грн., пені у сумі 3896,43 грн., 3% річних у сумі 14663,48 грн., втрат від інфляції у сумі 205119,92 грн. Представник позивача просить прийняти вказану заяву до розгляду, а клопотання про зменшення позовних вимог не розглядати.

Одже, на підставі вказаного, клопотання позивача про зменшення позовних вимог за вх. № 28794 суд залишає без розгляду.

Заяву позивача про часткову відмову від позову за вх. №28796 колегія суддів вважає за необхідне прийняти виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, позивач до прийняття рішення по справі вправі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи те, що відмова від позову є правом позивача, його одностороннім волевиявленням, суд не звязаний думкою іншої сторони у справі та думкою третіх осіб щодо цього волевиявлення та щодо припинення провадження у справі.

З огляду на викладене та керуючись ст.78 ГПК України, господарський суд приймає часткову відмову позивача від позову в частині стягнення з відповідачів основного боргу у сумі 280512,00 грн., пені у сумі 3896,43 грн., 3% річних у сумі 14663,48 грн., втрат від інфляції у сумі 205119,92 грн., оскільки заява про відмову підписана уповноваженим представником позивача, не суперечить діючому законодавству, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ця відмова порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Виходячи з вищенаведеного, провадження у справі в частині стягнення з відповідачів основного боргу у сумі 280512,00 грн., пені у сумі 3896,43 грн., 3% річних у сумі 14663,48 грн., втрат від інфляції у сумі 205119,92 грн. підлягає припиненню на підставі п.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Наслідком відмови позивача від позову відповідно до ст.80 ГПК України є припинення провадження у справі та недопустимість повторного звернення до господарського суду із спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же самих підстав.

У зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог, зокрема, в частині стягнення пені за договором №130014 від 10.04.2013 року та припиненням провадження у даній справі в цій частині, враховуючи, що відповідачем-1 заявлено про застосування строків позовної давності саме щодо зазначених позовних вимог, суд вважає за неможливе застосувати відповідні строки позовної давності та відмовляє в задоволенні заяви відповідача-1 про застосування строків позовної давності.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку про відмову в розгляді заяви відповідача за вх. № 24884 від 18.06.2015 року про застосування строків позовної давності, оскільки відповідач у вказаній заяві просив застосувати позовну давність до позовних вимог саме в тій частині щодо якої судом прийнята відмова позивача та провадження у справі припинено.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримує заявлені позовні вимоги щодо стягнення з двох відповідачів суми основного боргу у розмірі 1340608,00 грн. за договором поставки № 140068 від 14.03.2014 року, пені у розмірі 65357,43 грн., 3% річних у розмірі 22882,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 582730,28 грн., та просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача не спростовує факт поставки товару та існування боргу за поставлений товар.

Другий відповідач свого представника в судове засідання не направив, витребуваних документів не надав. Ухвали господарського суду Харківської області від 05 травня 2015 року та від 03 червня 2015 року, надіслані на адресу другого відповідача, повернулись до суду з позначкою пошти "За закінченням строку зберігання".

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників позивача та першого відповідача, судом встановлено наступне.

14 березня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Промдизель" (позивачем, постачальником) та Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (відповідачем -1, замовником) було укладено Договір поставки № 140068.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов'язується у 2014 році поставити (передати у власність) замовникові товари, зазначені в Специфікаціях - додатках до цього договору, а замовник - прийняти та оплатити такі товари на умовах цього договору.

Відповідно до Специфікацій № 1 та №2 до Договору, найменування товару - бандажі чорнові для коліс рухомого складу залізниць широкої колії та метрополітену, ДСТУ 3717-98.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що право власності на товар, зазначений у специфікаціях - додатках до договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної та відсутності у замовника зауважень щодо якості, комплектності та асортименту товару, право власності на товар, зазначений у специфікаціях - додатках до цього Договору, переходить до замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін Акту приймання-передачі товару.

Відповідно до умов Договору, а саме п. 5.8., прийом товару здійснюється замовником при наявності товаро - супровідних документів: товарно-транспортної накладної (інших документів щодо транспортування товару), пакувальних аркушів, податкової накладної на кожну партію товару, рахунку на оплату товару, документів, підтверджуючих якість товару. Замовних проводить вхідний контроль товару згідно з вимогами ГОСТ 24297-87.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов вищевказаного договору, позивач 06.05.2014 року поставив відповідачу товарно- матеріальних цінностей, а саме бандажі локомотивні, на суму 525888,00 грн., що підтверджується складеним та підписаним обома сторонами Актом приймання передачі. Факт отримання замовником рахунку фактури № ПД-000247 від 06.05.2014 року підтверджується наявністю його підпису в акті-приймання-передачі, адже в такому акті йде мова про те, що до акту додається оригінал рахунку-фактури.

10 червня 2014 року позивачем було поставлено першому відповідачу товару на суму 525888,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 10.06.2014 року та видатковою накладною № ПД-0000283 від 10.06.2014 року.

24 червня 2014 року позивачем поставлено першому відповідачу товару на суму 525888,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 24.06.2014 року та видатковою накладною № ПД -0000319 від 24.06.2014 року.

24 липня 2014 року позивачем поставлено першому відповідачу товару на суму 262944 грн. Факт поставки підтверджується видатковою накладною № 0000365 від 24.07.2014 року та актом приймання-передачі товару від 24.07.2014 року.

Щодо розбіжностей в найменуванні товару в специфікаціях №№ 1, 2 до Договору поставки від 14.03.2014 року ("бандажі чорнові для коліс рухомого складу залізниць широкої колії та метрополітену") та в Актах приймання-передачі товару ("бандаж локомотивний") позивач надав наступні пояснення.

Відповідно до 5-го стовпця обох специфікацій сторонами договору поставки визначена технічна та нормативна документація, яка встановлює вимоги до якості товару - ДСТУ 3717-98 "Бандажі чорнові для коліс рухомого складу залізниць широкої колії та метрополітену". Відповідно до п. 1 "Область застосування" ДСТУ 3717-98 цей стандарт поширюється на бандажі для коліс локомотивів, тендерів, вагонів електро- і дизельпоїздів залізниць широкої колії та вагонів метрополітену.

З наведеного вбачається, що в специфікації вказана загальна назва виду товару відповідно до її формування у назві відповідного ДСТУ. В свою чергу ДСТУ передбачає, що регламентовані ним бандажі підрозділяються на різновиди за сферою застосування. Згідно актів приймання-передачі між позивачем та відповідачем - 1 відбулось передавання бандажів, призначених саме до локомотивів.

Одже, виходячи з вищенаведеного, позивачем в рамках Договору поставки №140068 від 14.03.2014 року було поставлено товарно-матеріальних цінностей (бандажі локомотивні) на загальну суму 1840608,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору, оплата за товар здійснюється протягом 90 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі товару та отримання замовником оригіналу рахунку на оплату товарів.

Проте, як стверджує позивач у позовній заяві, перший відповідач виконав свої зобов'язання за договором не в повному обсязі, сплативши лише частково за поставлений товар на суму 500000,00 грн. за платіжним дорученням 6231 від 24.07.2014 року.

Таким чином, на час розгляду справи заборгованість першого відповідача за договором поставки № 140068 від 14.03.2014 року складає 1340608,00 грн., яку позивач і просить стягнути солідарно з двох відповідачів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з метою захисту своїх прав та законних інтересів, 01.08.2013 року Приватним акціонерним товариством "Промдизель" був укладений договір поруки № 1-01/9 Товариством з обмеженою відповідальністю науково виробничою фірмою "Екостар МК ЛТД" (другим відповідачем), відповідно до умов якого другий відповідач поручився за виконання першим відповідачем свого зобов'язання за договором поставки № 130014 від 10.04.2013 року в повному обсязі та надав безумовну згоду на подальші зміни забезпеченого порукою зобов'язання. Слід за тим, між позивачем та другим відповідачем було підписано Додаткову угоду від 01.08.2014 року до вказаного Договору поруки, відповідно до якої другий відповідач поручився за виконання першим відповідачем свого зобов'язання за договором поставки № 140068 від 14.03.2014 року в повному обсязі та надав безумовну згоду на подальші зміни забезпеченого порукою зобов'язання.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Одже, як свідчать матеріали справи, заборгованість першого відповідача перед позивачем за Договором поставки № 140068 складає 1340608,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення солідарно з відповідачів 1340608,00 грн. основного боргу.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення з відповідачів 65357,43 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.1. Договору поставки № 140068 сторони визначили, що у разі порушення строків оплати отриманого товару Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки.

Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок пені за весь період прострочення виконання першим відповідачем грошового зобов'язання по кожній поставці товару, відповідно до якого належною до сплати сумою є 65357,43 грн.

Перевіривши наданий розрахунок (періоди нарахування та суми), суд дійшов висновку про його відповідність діючому законодавству та умовам договору. На підставі вказаного, суд знаходить правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 65357,43 грн. за період з 16.09.2014 року по 25.05.2015 року.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3 % річних у розмірі 22882,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 582730,28 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування та суми 3% річних й інфляційних втрат визначені вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 22882,84 грн. за період з 16.09.2014 року по 25.05.2014 року та інфляційних втрат у розмірі 582730,28 грн. за період жовтень 2014року - квітень 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про стягнення сум задоволених позовних вимог солідарно з двох відповідачів - Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Екостар МК ЛТД".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 553, 554, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, 78, ч. 4 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідачів основного боргу у сумі 280512,00 грн., пені у сумі 3896,43 грн., 3% річних у сумі 14663,48 грн. та втрат від інфляції у сумі 205119,92 грн.

Стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Екостар МК ЛТД" (07300, Київська область, м. Вишгород, пр. Шевченка, 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Промдизель" (61058, м. Харків, вул. Данилевського, 6, ) суму основного боргу у розмірі 1340608,00 грн., пеню у розмірі 65357,43 грн., 3% річних у розмірі 22882,84 грн., втрати від інфляції у розмірі 582730,28 грн., судовий збір у розмірі 40231,57 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.07.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1

справа № 922/4252/14