КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа№ 910/4846/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

представники сторін:

від позивача: Лесик М.А., довіреність № 15-06/2015 від 15.06.2015,

Попков П.О., довіреність № 03-08/2015 від 03.08.2015;

від відповідача: Бородкін Д.І., довіреність № 02-01/05.01.15 від 05.01.2015;

від прокуратури: Оліферчук А.А., посвідчення № 018342 від 16.07.2013

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/4846/14 (головуюча суддя Бондарчук В.В.; судді: Бойко Р.В., Удалова О.Г.)

за позовом державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

до товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-мастер»

про розірвання договору та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-мастер» (далі-відповідач) про розірвання авторського (ліцензійного) договору про надання виключного права на використання комп'ютерної програми № А-1/23.11.12 від 23.11.2012 та стягнення коштів у розмірі 8 900 000,00 грн.

Позов мотивований порушенням відповідачем істотних умов договору внаслідок чого позивачем не отримано того на що він розраховував при його укладанні.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/4846/14 у задоволенні позову державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України відмовлено (а.с. 28-35, т. 3).

Рішення мотивоване необґрунтованістю позовних вимог, оскільки відповідачем не порушено істотні умови договору, а позивач використовував за функціональним призначенням комп'ютерну програму, яка є об'єктом договору, і як наслідок задоволенню не підлягає вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів, сплачених відповідачу за договором.

При цьому, суд першої інстанції керувався ст. 433, ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, ч. 1 ст. 1, п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/4846/14 та прийняти нове рішення у справі № 910/4846/14, яким позов державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-мастер» про розірвання договору та стягнення коштів задовольнити у повному обсязі (а.с. 48-55, т. 3).

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема ч. ст. 651 ЦК України, ч. 3 ст. 42 ГПК України, п. 18 Постанови Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2014 у справі № 910/4846/14 вказану апеляційну скаргу державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.11.2014.

24.11.2014 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано письмові пояснення по суті поданої апеляційної скарги.

24.11.2014 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 у справі № 910/4846/14 розгляд апеляційної скарги державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України було відкладено на 16.12.2014.

На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні з розгляду справи № 910/4846/14 оголошувалася перерва.

У судовому засіданні від 23.12.2014 прокуратурою міста Києва надано суду лист № 05/1/3-18141-14 від 22.12.2014, за яким прокурор зазначає, що у складі комп'ютерної програми "Програмний комплекс "Державний реєстр речових прав на нерухоме майно" містяться не передбачені технічною документацією елементи та функціональності, які дають можливість розробнику втручатися у діяльність державного реєстру, створювати перешкоди для його безперебійної роботи, зокрема, підтверджувати можливість або забороняти подальше використання програми. Суд вказаний лист прокуратури міста Києва прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

12.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача надано письмові пояснення стосовно виклику експертів, які надали висновок № 203/13 за результатами проведення комісійної судової експертизи в сфері інтелектуальної власності у кримінальному провадженні № 0000345 від 28.10.2013 для надання своїх пояснень.

13.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано письмові пояснення у справі.

13.01.2015 на адресу Київського апеляційного господарського суду від Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інтелектуальної власності надійшли письмові пояснення до Висновку комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності № 203/13 від 28.10.2013.

26.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано письмові пояснення вх. № 09-11/1046/15 та письмові пояснення щодо призначення експертизи у справі вх. № 09-11/1047/15, в яких відповідач заперечує вимоги апеляційної скарги та призначення судової експертизи з ініціативи суду. Також в письмових поясненнях щодо призначення експертизи наводить перелік питань, які необхідно поставити експерту для роз'яснення, якщо буде призначено судову експертизу у даній справі.

27.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано заяву про надання пропозицій щодо переліку питань для проведення комплексної судової експертизи, виду експертизи та експертної установи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 у справі № 910/4846/14 призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено Київському науково-дослідного Інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; провадження у справі № 910/4846/14 зупинено до закінчення проведення експертного дослідження.

30.06.2015 на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшов лист Київського науково-дослідного Інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з доданим до нього висновком комплексної експертизи № 2572/15-53/2573/15-35 від 18.06.2015 та матеріали справи № 910/4846/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України поновлено, апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні.

17.07.2014 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли наступні документи: письмові пояснення, клопотання про виклик експерта у судове засідання, клопотання про призначення повторної судової експертизи, які судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

За результатами розгляду справи у судовому засіданні ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2015 розгляд апеляційної скарги державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/4846/14 відкладено на 04.08.2015.

В судовому засіданні 04.08.2015 судом оголошено перерву до 06.08.2015.

05.08.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано клопотання вх. № 09-11/14098/15 від 05.08.2015, в якому наводить перелік питань, які необхідно поставити експерту для роз'яснення, якщо останнього буде викликано в судове засідання.

05.08.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано письмове заперечення проти клопотань про призначення повторної експертизи та виклик експерта, яке обґрунтоване тим, що висновок експерта містить відповідь на друге питання, постановлене перед ним під час проведення експертизи, а тому доводи відповідача на фактичну відсутність даної відповіді не відповідає дійсності; експертом всупереч тверджень відповідача було досліджено зміст Авторського (ліцензійного) договору № А-23/11/2013 від 23.11.2012, в тому числі й положення щодо вимог до Комп'ютерної програми та функцій, що вона має виконувати (п. 3 стр. 7 висновку); посилання відповідача на те, що судовим експертом нібито покладено в основу висновок з другого питання висновок експертів № 203/13 від 28.10.2013, не відповідають дійсності, оскільки експертом використано вихідні дані (посилки) того висновку (абз.абз. 3-6 стр. 13 висновку), які підлягають дослідженню нарівні з іншими матеріалами справи; позивач вважає, що відповідачем не доведено жодної правової підстави для призначення повторної експертизи та виклику експерта. На підставі наведеного позивач просить відмовити ТОВ «Арт-мастер» в задоволенні клопотання про призначення експертизи та виклику експерту.

06.08.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником відповідача подано пояснення по справі, в яких зазначає про безпідставність доводів позивача, викладених в письмових поясненнях щодо висновку експертів за результатами проведення комплексної експертизи комп'ютерної техніки та програмних продуктів № 2572/15-53/2573/15-35 від 18.06.2015, а тому просить не враховувати дані доводи під час розгляду справи.

06.08.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником прокуратури подано письмові пояснення, в яких заперечує щодо призначення повторної експертизи та виклику експерта в судове засідання, а також в поясненнях представником прокуратури підтримано вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Київський апеляційний господарський суд за результатами розгляду в судовому засіданні відхиляє клопотання відповідача про призначення повторної експертизи та клопотання про виклик експерта, враховуючи наступне.

Дослідивши питання, які пропонує позивач поставити експерту для роз'яснення, апеляційний суд прийшов до висновку, що дані питання щодо функцій комп'ютерної програми, методів дослідження та інше не стосується предмету розгляду даної справи, та відповіді на них не можуть підтвердити обставини справи, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 15.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 23.03.2012 № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

За результатами вивчення висновку експертів, складеного за результатами проведення комплексної експертизи комп'ютерної техніки та програмних продуктів № 2572/15-53/2573/15-35 від 18.06.2015 колегія суддів не вбачає вмотивованих підстав для призначення повторної судової експертизи в порядку ст. 42 ГПК України.

В судовому засіданні 06.08.2015 представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги і просив суд задовольнити її, рішення суду першої інстанції скасувати постановивши нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги і просив залишити її без задоволення, з підстав наведених у відзиві на неї і письмових поясненнях.

Представник прокуратури міста Києва в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги і просив суд задовольнити її, рішення суду першої інстанції скасувати постановивши нове, яким позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокуратури, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, 23.11.2012 між ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та ТОВ «Арт-мастер» укладено авторський (ліцензійний) договір № А-1/23.11.12 з додатками, умовами якого передбачено, що відповідач надає, а позивач отримує право на використання комп'ютерної програми (ліцензію) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, та виплачує відповідачу в порядку та на умовах договору, роялті (а.с. 54-79, т. 1).

Відповідно до п. 1.1. договору, під терміном «комп'ютерна програма» для цілей цього договору розуміється об'єкт авторського права (набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату): комп'ютерна програма «Програмний комплекс «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно».

Згідно п. 1.2. договору, під терміном «Технічна документація до комп'ютерної програми» для цілей цього договору, розуміється Інструкції користувача, інструкції по встановленню комп'ютерної програми.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що комп'ютерна програма повинна використовуватися позивачем виключно у наступні способи: забезпечення створення (накопичення) бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обробки інформації в цій базі даних та формування відомостей з неї, а також обробки інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек та формування відомостей з них.

Відповідно до п. 3.3. договору, позивачеві надаються наступні права: - виключне право на використання комп'ютерної програми виключно у сфері використання комп'ютерної програми, визначеній розділом 3 цього договору, без права внесення змін до комп'ютерної програми, без права декомпілювати (за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України), або дизасемблювати комп'ютерну програму; - право надати доступ до комп'ютерної програми третім особам виключно у сфері використання комп'ютерної програми, визначеній розділом 3 даного договору, в обсязі, що не перевищує обсягу прав, передбачених п. 3.3.1. цього договору, без права внесення змін (модифікації) до комп'ютерної програми, без права декомпілювати (за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України) або дизасемблювати комп'ютерну програму.

Згідно п. 4.1. договору сторони домовилися, що надання права на використання комп'ютерної програми, технічної документації до комп'ютерної програми та передача відповідного носія, на якому записано інсталяційні файли комп'ютерної програми, підтверджується актом прийняття-надання права на використання комп'ютерної програми. Технічна документація до комп'ютерної програми, інсталяційні файли комп'ютерної програми записуються на носій/носії, що належать позивачу.

Відповідно до п. 7.2.2. договору, відповідач зобов'язаний здійснювати доопрацювання комп'ютерної програми, в тому числі, і у разі необхідності приведення комп'ютерної програми у відповідність до вимог, що визначені нормативно-правовими документами, в узгоджений сторонами строк.

Як стверджує позивач в позові, в межах здійснення кримінального провадження № 0000345 було проведено комісійну експертизу у сфері інтелектуальної власності, за результатами якої складено висновок експертів від 28.10.2013 за № 203/13, яким встановлено:

- діючий екземпляр комп'ютерної програми «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» не відповідає технічній документації, представленій в експертних дослідженнях 2012 та 2013 років Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності;

- комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно», встановлена на серверах Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, не є об'єктом інтелектуальної власності - комп'ютерною програмою відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки фактична функціональність та форма комп'ютерної програми «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» не відповідає технічній документації, наданій на дослідження, а саме - Технічному завданню на комп'ютерну програму «Програмний комплекс «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно», викладеному у 32-х окремих документах щодо складових частин комп'ютерної програми.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначав, що комп'ютерна програма, надання якої є предметом ліцензійного договору, фактично не відповідала умовам зазначеного договору в частині її відповідності технічній документації та функціональності програми та не є об'єктом авторського права, що унеможливлює її використання за функціональним призначенням. Тому, на думку позивача, відповідач істотно порушив умови договору № А-1/23.11.12 від 23.11.2012, передавши комп'ютерну програму, яка не відповідала умовам договору та законодавству, а сплата будь-яких ліцензійних платежів (роялті) за комп'ютерну програму, яка не є об'єктом авторського права, є безпідставним та суперечить ч. 1 ст. 1019 ЦК України.

Відповідно до ст. 433 Цивільного кодексу України об'єктами авторського права є твори, зокрема, комп'ютерні програми.

Твори є об'єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Авторське право не поширюється на ідеї, процеси, методи діяльності або математичні концепції як такі. Комп'ютерні програми охороняються як літературні твори. Компіляції даних (бази даних) або іншого матеріалу охороняються як такі. Ця охорона не поширюється на дані або матеріал як такі та не зачіпає авторське право на дані або матеріал, що є складовими компіляції.

Згідно положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» комп'ютерна програма - набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об'єктному кодах).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 8 вищевказаного Закону передбачено, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме комп'ютерні програми.

На підставі вищенаведеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача стосовно того, що комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» не є об'єктом інтелектуальної власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходить з того, що відповідачем не було порушено істотних умов ліцензійного договору № А-1/23.11.12 від 23.11.2012, оскільки сторонами не надано належних доказів того, з яких причин призупинив роботу Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр), та чи відбулося таке призупинення саме внаслідок неналежної роботи Комп'ютерної програми «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно», а також на підставі того, що передана позивачеві комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» використовувалася останнім за функціональним призначенням.

Однак, апеляційний суд не погоджується з даним висновком місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач посилався на висновок експертів від 28.10.2013 року за № 203/13, яким встановлено, що передана комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» за Авторським (ліцензійним) договором № А-1/23.11.12 від 23.11.2012 не відповідає технічній документації, наданій на дослідження, внаслідок чого, комп'ютерна програма не є об'єктом інтелектуальної власності у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права».

У висновку експертів за результатами проведення комплексної експертизи комп'ютерної техніки та програмних продуктів № 2572/15-53/2573/15-35 від 18.06.2015 експертом надано відповідь відповідно до якої комп'ютерна програма «Програмний комплекс «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» має усі ознаки об'єкта авторського права, однак дана програма не виконує функції передбачені Авторським (ліцензійним) договором №А-1/23.11.12 від 23.11.2012.

Так, ч. 5 ст. 42 ГПК України передбачено, що висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як визначено Авторським (ліцензійним) договором № А-1/23.11.12 від 23.11.2012, під терміном «Технічна документація до комп'ютерної програми» для цілей цього договору, розуміється інструкції користувача, інструкції по встановленню комп'ютерної програми.

Тобто, технічна документація комп'ютерної програми фактично являє собою певні роз'яснення та рекомендації щодо того, як користуватися наданою програмою для досягнення певної мети за використання такої програми. Логічно, що остання не може містити у собі певних критеріїв, символів та цифр, які можна порівнювати із комп'ютерною програмою для того, щоб дійти висновку про те, що комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» за Авторським (ліцензійним) договором № А-1/23.11.12 від 23.11.2012 не є об'єктом авторського права.

Проте, судовими експертами у висновку № 203/13 від 28.10.2013 встановлено, що комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» не є об'єктом авторського права лише виходячи з її невідповідності інструкціям користувача та інструкції по встановленню, що не спростовує факт існування такої, саме як комп'ютерної програми та виконання нею функцій, для яких її і було створено.

Отже, апеляційний суд вважає необґрунтованим порівняння в судовій експертизі комп'ютерної програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» із наданою технічною документацією до комп'ютерної програми, а саме - Інструкцією користувача, інструкцією по встановленню комп'ютерної програми.

В судового висновку № 2572/15-53/2573/15-35 від 18.06.2015 експертом за результатами дослідження на відповідність комп'ютерної програми «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» Технічному завданню на неї розробленому у 2011 році, встановлено, що в Технічному завданні на комп'ютерну програму відсутні опис та будь-які посилання на «сервер ліцензування» та програмний продукт «Сервер ліцензування», як складові комп'ютерної програми та/або системи, з якими дана програма може взаємодіяти, що в свою чергу свідчить про невідповідність комп'ютерної програми «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно», яка встановлена на серверах позивача Технічному завданню на дану систему тобто основному документу, а тому виконує функції не передбачені даним документом, що тотожно невиконанню в цілому функцій, передбачених ліцензійним договором № А-1/23.11.12 від 23.11.2012.

Апеляційний суд вважає, що даний висновок експертів заслуговує на увагу, оскільки відповідає обставинам справи, які встановлені під час апеляційного провадження.

Відповідно до матеріалів справи, 01.11.2012 між сторонами було складено акт проведення огляду об'єкта дослідження, що проводилося в присутності замовника дослідження (позивача) та на території останнього.

Згідно вказаного акта, було проведено огляд об'єкта дослідження діючого екземпляра комп'ютерної програми «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно», оглянуто та перевірено різні функції та операції та за результатами огляду, комісією встановлено, що комп'ютерна програма «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» виконує весь перелік функцій, заявлених у Технічному завданні на її розробку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Відповідач зазначає, що наявність ліцензійного серверу обґрунтовується ст. 1 Закону України «Про авторські і суміжні права», у якій дано визначення поняття «технічні засоби захисту», однак, згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» державні інформаційні ресурси або інформація з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом, повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності здійснюється за результатами державної експертизи в порядку, встановленому законодавством.

Частиною 3 вищезазначеної норми передбачено, що для створення комплексної системи захисту державних інформаційних ресурсів або інформації з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом, використовуються засоби захисту-формації, які мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері технічного та/або криптографічного захисту інформації. Підтвердження відповідності та проведення державної експертизи цих засобів здійснюються в порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що Технічне завдання на КСЗІ АС «Державний реєстр прав на нерухоме майно», розроблене у 2011 році, погоджене Першим заступником Голови ДССЗтЗІ України та затверджене Генеральним директором позивача 29.11.2011, а також комплексна система захисту інформації автоматизованої системи «Державний реєстр прав на нерухоме майно» не містить так званого «серверу ліцензування». Це підтверджується атестатом відповідності, зареєстрованим в Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України 27.12.2012 за № 7123, додатком до якого є Експертний висновок щодо КСЗІ АС «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно».

Функція забезпечення контролю розробника за правомірністю використання програмного забезпечення описана в доповненні № 1 до Технічного завдання на КСЗІ АС «Державний реєстр прав на нерухоме майно» від 2013 та покликана «...забезпечити контроль розробника програмного забезпечення за правомірністю та термінами його використання» (арк. 5 доповнення № 1 до Технічного завдання).

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказане вище доповнення не має юридичної сили в частині наявності та використання «Серверу ліцензування», оскільки вказані доповнення не відповідають вимогам ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», тому що не мають атестату відповідності, а також відповідного експертного висновку.

Таким чином, виконані відповідачем роботи з модернізації КСЗІ АС «Державний реєстр прав на нерухоме майно», зокрема, встановлення «Серверу ліцензування», не є засобом захисту вказаного інформаційного ресурсу, оскільки вони не відповідають нормативним документам у сфері захисту інформації, а чинна технічна документація, яка затверджена Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України та має атестат відповідності, не передбачає такого «Серверу ліцензування», а отже, відповідач передав права на комп'ютерну програму, яка не пройшла перевірку на дотримання стандартів щодо захисту державних інформаційних ресурсів, що суперечить договору та не відповідає Технічному завданню. Отже, відповідачем було передано права на об'єкт, який не був передбачений договором.

Отже, відповідно до обставин справи колегія суддів вважає те що відповідачем при виконанні договору в частині комплексної системи захисту інформації при встановленні компоненту «Сервер ліцензування», зокрема, порушено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того що відповідачем було отримано атестат відповідності та пройдено державну експертизу.

Таким чином з обставин справи вбачається, підтверджується висновком експертів № 2572/15-53/2573/15-35 від 18.06.2015 та не заперечується сторонами додатково до складу системного та прикладного забезпечення комп'ютерної програми комп'ютерна програма «Програмний комплекс «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» входить програмний продукт «Сервер ліцензування», який надає або забороняє використання комп'ютерної програми «Програмний комплекс «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно», що підтверджує доводи позивача про зміну істотних обставин договору зі сторони відповідача, а саме функціональне блокування роботи комп'ютерної програми, виключне право на користування якої надано позивачу, з використанням складових та обладнання, які не передбачались Технічним завданням та про які не було відомо на момент укладання Авторського (ліцензійного) договору №А-1/23.11.12 від 23.11.2012.

У порядку передачі ключа ліцензування для роботи комп'ютерної програми до авторського договору № А-1/23.11.12 від 23.11.2012 міститься положення про можливості відстрочення надання ключа ліцензування, що не заперечується сторонами, а враховуючи наявність листа № 02-5888/1 від 18.09.2013, в якому відповідач попередив позивача про можливу зупинку передачі ключів ліцензування тобто роботу Державного реєстру, апеляційний суд вважає, що небезпідставними є посилання позивача на завдання йому шкоди діями відповідача, а саме протиправним припиненням дії Державного реєстру.

Крім того як вбачається з оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було взято до уваги характер завданої шкоди позивачу та користувачам даного державного реєстру. Так інформаційною довідкою, що міститься в матеріалах справи, підтверджено, що за три дні припинення діяльності Державного реєстру з 01.10.2013 по 03.10.2013 не було проведено в реєстр орієнтовно 289 694 операції.

Відповідно до ч. 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином внаслідок дій відповідача позивач отримав по суті інше програмне забезпечення за договором тобто комп'ютерну програму, яка не відповідає висновкам експертизи та Технічному завданню 2012 року, які передували укладенню договору та слугували підставою для його укладання, відповідно має місце суттєва зміна істотних умов договору - його предмету, внаслідок чого авторський (ліцензійний) договір № А-1/23.11.12 від 23.11.2012 підлягає розірванню.

Згідно частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Колегія суддів врахувавши, що відповідач отримував грошові кошти в сумі 8 900 000,00 грн в якості роялті, що є предметом спору, на підставі укладеного Ліцензійного договору № А-1/23.11.12 від 23.11.2012, який був чинним, дійшла висновку, що перераховані позивачем кошти в сумі 8 900 000,00 грн отримані відповідачем на законній правовій підставі, а тому вимоги позивача в частині стягнення 8 900 000,00 грн визнаються судом необґрунтованими.

В ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, винесене при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, а тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню.

Крім того, в зв'язку з частковим задоволенням позову та апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог та підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 44, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі № 910/4846/14 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі № 910/4846/14, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Авторський (ліцензійний) договір № А-23.11.2013 від 23.11.2012 про надання виключного права на використання комп'ютерної програми, укладений між державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-мастер» розірвати з моменту набуття постанови законної сили.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-мастер» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3 (літ. А), ) на користь державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 (літ. А) ) 1218,00 грн (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору, сплаченого за подання позову, 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень) судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги та 10 164,00 грн. (десять тисяч сто шістдесят чотири гривні) витрат за проведення експертизи.

Доручити місяцевому господарському суду видати наказ.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко