РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015Справа №910/10138/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пральний комплекс"
До 1)Військової частини НОМЕР_1
2)Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України
Третя особа Міністерство оборони України
Про стягнення 17 536,50 грн.
Суддя Прокопенко Л.В.
Представники:
Від позивача Данилова Л.А.. - представник
Від відповідача 1 Бугай І.І. представник
Від відповідача 2 не з`явився
від третьої особи не з`явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пральний комплекс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства Оборони України про стягнення 17 536,50 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.09.2014 (суддя Митрохіна А.В.) позовні вимоги задоволено частково.
З Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача стягнуто основного боргу у розмірі 17218,00 грн, 3% річних у розмірі 308,52 грн. та 1825,97 грн. судового збору.
Провадження у справі відносно Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від13.01.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Міністерство оборони України.
За апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді Агрикова О.В., Мальченко А.О.) скасоване з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
З Товариства з обмеженою відповідальністю "Пральний комплекс" на користь Військової частини НОМЕР_1 стягнуто судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 1827,00 грн та судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 913,50 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2015 по справі № 910/10138/14 , Рішення Господарського суду міста Києва від 08.09.2014 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 у справі № 910/10138/14 скасовано. Справу передано на новий розгляд
Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ, справу передано на новий розгляд судді Прокопенко Л.В.
Ухвалою від 16.04.2015 суддя Прокопенко Л.В. прийняла справу до свого провадження та призначила до розгляду справи на 22.05.2015.
08.05.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача 1 отримано відзив на постанову Вищого господарського суду України.
22.05.2015 відділом діловодства суду від представника третьої особи отримані пояснення по справі.
Ухвалою суду від 25.05.2015 відкладено розгляд справи на 01.07.2015.
В судове засідання 01.07.2015 представник позивача з`явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В судове засідання 01.07.2015 представник відповідача 1 з`явився, надав суду усні пояснення по справі.
В судове засідання 01.07.2015 представник відповідача 2 та третьої особи не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, вмотивованих заяв та клопотань до суду не надали.
Розглянувши надані матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
Товариством з обмеженою відповідальністю Пральний комплекс були надані послуги з прання і сухого чищення білизни, обмундирування, спецодягу та іншого речового майна військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0001726, №ОУ-0001960, №ОУ0002052 на загальну суму 17218,08 грн.
Факт надання послуг підтверджується вищезазначеними актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані повноважними представниками Позивача, Відповідача та скріплені печатками господарюючих суб`єктів підприємницької діяльності.
Враховуючи вище зазначене, у відповідача 1 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 17218,08 грн.
Позивачем на доказ наявності заборгованості надано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого за відповідачем 1 рахується заборгованість в розмірі 17218,08 грн. станом на 24.07.2012р., підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими їх печатками. (копія наявна в матеріалах справи)
Позивачем на адресу відповідача 1 було направлено вимогу № 1201 від 17.04.2013 р. з проханням перерахувати суму наданих позивачем послуг в розмірі 17218,08 грн. жодної відповіді в тому числі сплати заборгованості в повному обсязі здійснено не було.
За таких обставин позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.
Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір надання послуг у прощений спосіб, що не суперечить вимогам ст. 181 ГК України.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як вбачається із матеріалів справи відповідач1 у встановлений приписами частини 2 статті 530 ЦК України строк, так і на дату судового розгляду, свого зобов`язання щодо сплати суми бору в розмірі 17218,08 грн. не виконав.
Заперечення відповідача 1 відносного того, що Військова частина НОМЕР_1 є одним із структурних підрозділів Міністерства Оборони України, фінансування якої проводиться виключного з державного бюджету, та враховуючи відсутність договору проводити оплату не може, не беруться судом до уваги , оскільки не спростовують наявність обов`язку оплати за виконанні послуги.
Позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню.
Крім стягнення основної суми заборгованості позивач просить стягнути із відповідача штрафні санкції в саме 3% річних в розмірі 318,42 грн.
Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми, суд задовольняє його в розмірі 318,42грн. .
Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача1 на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити
2.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікацій код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пральний комплекс" ( 04211, м. Київ, вул.. Лайоша Гавро 6, ідентифікаційний код 34344528) основну заборгованість в розмірі 17 218 ( сімнадцять тисяч двісті вісімнадцять) грн.. 08 коп., 3% річних в розмірі 318 ( триста вісімнадцять) грн.. 42 коп., судовий збір в розмірі 1827 ( одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 06.07.2015

Суддя Л.В. Прокопенко