КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. Справа№ 910/9858/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Сітайло Л.Г.

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Оленченко О.Л. ( довір. №198/15 від 21.05.15);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р.

у справі № 910/9858/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд"

до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/9858/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що на момент проведення 31.12.2014 р. зарахування зустрічних вимог за Контрактом та Кредитною угодою строк виконання зобов'язань за Контрактом ще не настав, тому відповідно до п. 1.10 Інструкції №136 банк не мав правових підстав для зняття імпортної операції позивача з валютного контролю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що у зв'язку з укладенням 31.12.2014р. угоди про зарахування зустрічних вимог по кредитній угоді та контракту, вимоги, які випливають з вказаних зобов'язань відповідають положенням п. 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Правління НБУ 24.03.1999 р. №136, та відповідно банк повинен зняти з валютного контролю валютні операції позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. розгляд апеляційної скарги призначено на 11.08.2015р.

В судове засідання апеляційного господарського суду 11.08.2015р. не з'явився представник позивача.

Враховуючи те, що представники сторін про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою. Представник позивача надав суду клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, оскільки він приймає участь у іншому судовому засідання. Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ст.28 Господарського процесуального кодексу України не обмежує коло представників сторін однією особою, а тому, враховуючи думку представника відповідача, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, судова колегія встановила.

04.02.2004 р. між позивачем, як позичальником та ЕUROSET LLC, як кредитором укладено кредитну угоду, відповідно до п. 1.1 якої ЕUROSET LLC надає позивачеві кредит у розмірі 750 000,00 дол. США строком до 18.03.2005р. Додатками №1 від 04.02.2004 р., №2 від 01.12.2004 р., №4 від 04.03.2005 р., №5 від 10.03.2005 р., №6 від 20.06.2005 р. до Кредитної угоди, змінено графік надання позики, графік погашення кредиту.

Додатком №8 від 17.10.2005 р. до кредитної угоди, первісного кредитора ЕUROSET LLC змінено на нового кредитора КREATON S.A. Додатками №13 від 18.03.2008 р., №14 від 31.12.2008 р. до Кредитної угоди, було змінено строк надання кредиту та суму кредиту.

Додатком №15 від 21.12.2011 р. до кредитної угоди, кредитора КREATON S.A. замінено на нового кредитора KSI KANAKER (SWITZERLAND) INVESTMENT AG.

Додатком №16 від 20.10.2014 р. до кредитної угоди, кредитора KSI KANAKER (SWITZERLAND) INVESTMENT AG. замінено на нового кредитора, MARTEX BUSINESS LP.

Отже, кредитором за кредитною угодою є MARTEX BUSINESS LP.

Станом на 15.01.2015р. заборгованість позивача за кредитом від нерезидента, отриманого згідно Кредитної угоди №1 від 04.02.2004 р. з нерезидентом MARTEX BUSINESS LP, Велика Британія, складає за тілом кредиту 0,00 дол. США. Сума нарахованих відсотків, що підлягає сплаті становить 336 187,00 дол. США, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 15.01.2015 р. №145-2-2-00/71.

14.10.2014р. між позивачем, як покупцем, та MARTEX BUSINESS LP, як продавцем, укладено контракт №МА1014 про поставку харчових інгредієнтів. Відповідно до п. 2.3 контракту вартість товару за контрактом становить 1000000,00 дол. США та 500 000,00 євро.

Згідно з п.4.1 контракту умови поставки зазначаються в інвойсі та специфікаціях до цього контракту, які є невід'ємною частиною контракту. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 контракту умови оплати - передоплата, оплата по факту отримання товару. Оплата здійснюється згідно специфікацій.

Відповідно до поданих до банку позивачем специфікацій до контракту №10/14-1 від 14.10.2014 р. на суму 102 060,00 дол. США, №10/14-2 від 15.10.2014 р. на суму 68 040,00 дол. США, №10/14-3 від 22.10.2014 р. на суму 136080,00 дол. США, умови оплати в них визначено - 100 % передоплата, а строк поставки - 30 днів з моменту отримання коштів на рахунок.

На підставі вказаних специфікацій позивачем в період з 21.10.2014р. по 22.12.2014р. здійснено оплату за товар на загальну суму 240 735,00 дол. США.

31.12.2014р. позивачем на адресу Кредитора MARTEX BUSINESS LP направлено лист про повернення суми сплаченої за товар та 31.12.2014р., між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних вимог, відповідно до умов якої кредитор є боржником перед позивачем на суму 240 735,00 дол. США, а позивач є боржником кредитора на суму 336 187,00 дол. США. При цьому, сторони домовились провести взаємне зустрічне зарахування вимог у сумі 240 735,00 дол. США.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що у зв'язку з укладенням 31.12.2014р. угоди про зарахування зустрічних вимог по кредитній угоді та контракту, вимоги, які випливають з вказаних зобов'язань відповідають положенням п.1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Правління НБУ 24.03.1999 р. №136, отже банк повинен зняти з валютного контролю валютні операції позивача судовою колегією не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк України діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. Відповідно до цієї ж статті Закону до компетенції Національного банку України у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Статтею 56 Закону встановлено, що Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено функції державних органів і банківської системи України у сфері валютного контролю.

Відповідно, Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів, та забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв'язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводиться резидентами з нерезидентами через ці установи.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.2 розділу 1 Положення "Про валютний контроль", затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000 р. №49, АТ "Райффайзен Банк Аваль" є агентом валютного контролю за валютними операціями, що здійснюються через нього клієнтами-резидентами і нерезидентами.

При виконанні функцій агента валютного контролю та проведення валютних операцій клієнтів, Банк керується Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а також нормами Національного Банку України, як головного органу валютного контролю, а саме:

1) "Інструкцією про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями", затвердженою постановою Правління НБУ від 24.03.1999 р. №136 (далі - Інструкція №136);

2) "Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам", затвердженим постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. №270 (далі - Положення №270);

3) Постановою Правління НБУ від 03.03.2015 р. №160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (далі - Постанова №160) та іншими нормативними актами чинного законодавства.

За змістом ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 1.10 Інструкції №136 експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

В свою чергу, на банк, як агента валютного контролю, при знятті з контролю імпортної, експортної операції у зв'язку із припиненням зобов'язань за цими операціями зарахуванням покладається обов'язок щодо перевірки відповідності наданих клієнтом документів на підтвердження припинення зобов'язань зарахуванням вищевказаним вимогам.

Господарським судом міста Києва встановлено, та обґрунтовано зазначено, що подані позивачем до Банку документа для зняття з валютного контролю операцій за Контрактом, проведених в період з 21.10.2014 р. по 22.12.2014 р., не відповідали вищевказаним вимогам, оскільки на момент проведення зарахування зустрічних вимог по Кредитній угоді та Контракту Національним банком України були запроваджені вимоги щодо обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті, у зв'язку із чим зарахування зустрічних вимог по зовнішньоекономічному контракту (що призвело б до не надходження на рахунок клієнта коштів) було неможливим, оскільки призвело б до порушення вимог законодавства.

Згідно із ст.387 Господарського кодексу України суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після оплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків, визначених законом відповідно до цього Кодексу. Законом може бути запроваджено режим обов'язкового розподілу виручки від зовнішньоекономічних операцій в іноземній валюті між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності та уповноваженими державними валютними фондами, а також порядок і розміри відрахувань іноземної валюти.

Законом України від 06 листопада 2012 року №5480-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок" внесено зміни до ст. 25 та ст. 44 Закону України від 20 травня 1999 року №679-ХІУ "Про Національний банк України", Національний банк України наділено правом запроваджувати вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті, а також встановлювати порядок проведення обов'язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу.

Абзацом першим п. 2 постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року №758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (далі - Постанова №758), яка діяла з 03 грудня 2014 року 1 до 03 березня 2015 року включно, було встановлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних інших представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Пунктом 4 Постанови НБУ №160 встановлено, що у зв'язку із запровадженням вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи встановлення заборони уповноваженим банкам знімати з валютного контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про зарахування вимог, мотивованої запровадженням, на час подання позивачем відповідачу документів, обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті (за експортними операціями), відповідно зазначена заборона також розповсюджується і на вимоги щодо повернення перерахованої на користь нерезидента суми передплати (авансу) за імпортним контрактом, оскільки такі вимоги також передбачають надходження в іноземній валюті на користь резидента.

Таким чином, у зв'язку із запровадженням Національним банком України вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону та зважаючи на вимоги п. 5 ч.1 ст.602 ЦК України, ч.5 ст.203, ст.387 ГК України проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму надходжень в іноземній валюті не є можливим, оскільки призведе до порушення банком вимог законодавства України, зокрема, вищезазначених положень нормативно-правових актів Національного банку України.

Крім того, відповідно до вищезазначених специфікацій, які є невід'ємною частиною Контракту, сторонами було встановлено строк поставки товару - 30 днів з моменту отримання коштів на рахунок Продавця.

Господарським судом міста Києва встановлено, що останні три платежі на загальну суму 36 808,00 дол. США згідно специфікації №10/14-3 від 22.10.2014 р. позивачем проведено 10.12.2014 р. (12 808,00 дол. США), 16.12.2014 р. (12 000,00 дол. США), 22.12.2014 р. (12 000,00 дол. США) на підставі платіжних доручень №87 від 09.12.2014 р., №85 від 03.12.2014 р., №88 від 17.12.2014 р. відповідно.

Таким чином, як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, згідно умов контракту продавець мав поставити товар відповідно до специфікації №10/14-3 від 22.10.2014 р. у строк до 21.01.2015 р. включно.

Згідно наданих позивачем до банку документів, позивачем заявлено продавцю вимогу про повернення передоплати за контрактом в розмірі 240735,00 дол. США ще до настання строку поставки товару - 31.12.2014 р. та в той же день проведено зарахування зустрічних вимог за контрактом та кредитною угодою, коли строк виконання зобов'язання з поставки товару ще не настав.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатите товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що право вимагати повернення здійсненої передоплати за договором поставки виникає у покупця з моменту не передання товару продавцем у строк, обумовлений договором, а оскільки строк поставки товару за контрактом мав сплинути 21.01.2015 р. (30-й день з дня зарахування 100% передоплати на рахунок продавця), позивач станом на 31.12.2014 р. не набув права вимагати повернення сплаченої за контрактом 100% передоплати. Отже на момент проведення 31.12.2014 р. зарахування зустрічних вимог за контрактом та кредитною угодою строк виконання зобов'язань за контрактом ще не настав, тому відповідно до п. 1.10 Інструкції №136 банк не мав правових підстав для зняття імпортної операції позивача з валютного контролю.

При цьому, припинення зобов'язань зарахуванням за кредитним договором, укладеним між резидентом та нерезидентом, не передбачено чинним законодавством України, яке регулює порядок отримання резидентами кредитив, позик в іноземній валюті, від нерезидентів.

Положеннями Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного і контролю" від 19 лютого 1993 року №15-93 передбачено отримання та повернення резидентами кредитів, позик від нерезидентів виключно в іноземній валюті.

Порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, від нерезидентів, у тому числі порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками в іноземній валюті регламентується Положенням "Про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, від нерезидентів, у тому числі порядок реєстрації договорів, які передбачають виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами за залученими від нерезидентів кредитами, позиками в іноземній валюті", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року №270.

Згідно Положення №270 не передбачено можливості зарахування зустрічних вимог під час отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті, від нерезидентів та виконання резидентами боргових зобов'язань перед нерезидентами зарахуванням.

Оскільки у банку не було підстав для проведення заліку зустрічних однорідних вимог між резидентом та нерезидентом за кредитними договорами, банк відмовляючи позивачу у знятті з валютного контролю імпортної операції діяв в межах чинного законодавства.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2015р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агри-Трейд" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. у справі №910/9858/15 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9858/15.

Повний текст постанови складено та підписано 13.08.2015р.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Сітайло