ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року Справа № 904/3440/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Сусла Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність № 51 від 04.06.2015 року,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іноземного підприємства "Геотранс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі № 904/3440/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амако Україна", с. Проліски Бориспільського району Київської області

до Іноземного підприємства "Геотранс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 875 083, 04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Іноземного підприємства "Геотранс" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу з урахуванням курсової різниці у сумі 2 377 865, 94 грн., штрафу у сумі 237 786, 48 грн., 25 % річних у сумі 259 430, 62 грн., а всього: 2 875 083, 04 грн.

Позовні вимоги наведені з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, яка надійшла до господарського суду 16.06.2015 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі № 904/3440/15 (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено; стягнуто з Іноземного підприємства "Геотранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" суму основного боргу у розмірі 2 377 865, 94 грн., 237 786, 48 грн. штрафу, 259 430, 62 грн. - 25% річних та 57 501, 66 грн. витрат по оплаті судового збору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин порушення відповідачем умов укладеного між позивачем та відповідачем договору № 7904/018152 від 12.08.2013 року щодо повної оплати у встановлений договором строк вартості поставленого позивачем відповідачу товару згідно акту прийому-передачі товарів від 17.09.2013 року, наявності боргу відповідача перед позивачем за поставлений товар з урахуванням курсової різниці у сумі 2 377 865, 94 грн., визначеного станом на 15.06.2015 року, з яких 995 272, 18 грн. сума основного боргу, 1 382 593, 76 грн. сума курсової різниці, передбаченої умовами договору відповідальності за прострочення оплати поставленого товару у вигляді штрафу, а також передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України з урахуванням умов договору відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді 25 % річних від простроченої суми.

Не погодившись частково з прийнятим рішенням, Іноземне підприємство "Геотранс" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 536, 625 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 22, ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, відповідач просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів у розмірі 259 430, 62 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача процентів у розмірі 168 056, 55 грн., в решті рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що місцевий господарський суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог та надлишково стягнув суму процентів у розмірі 91 374, 07 грн., тоді як позивачем згідно поданої позовної заяви заявлено до стягнення проценти у меншій сумі.

10.08.2015 року до апеляційного господарського суду від відповідача надійшла уточнена апеляційна скарга, відповідно до якої відповідач просить судове рішення у справі скасувати, прийняти нове рішення про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 995 272, 18 грн., 3% річних у сумі 26 258, 82 грн., штрафу у сумі 99 527, 22 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В обґрунтування уточнених вимог відповідач посилається на ті обставини, що спірним договором визначено вартість товару у сумі 1 822 281, 00 грн., всього відповідачем сплачено на користь позивача 827 008, 82 грн., отже заборгованість відповідача складає 995 272, 18 грн. Також, за доводами відповідача, його заборгованість у зазначеній сумі підтверджується актами звіряння взаєморозрахунків між сторонами станом на 30.04.2015 року та на 30.09.2014 року. За таких обставин відповідач вважає, що сума основного боргу з урахуванням курсової різниці, заявлена до стягнення у даній справі, є безпідставно завищеною. Окрім того, відповідач посилається на лист позивача № 825 від 20.01.2015 року, яким заборгованість відповідача за спірним договором визначена у сумі 96 793, 94 Євро, що на 516, 01 Євро менше, ніж заявлена у справі, у звязку з чим вбачає підстави дійти висновку про неузгодженість суми боргу, неспроможність позивача достовірно встановити суму боргу. Відповідач не погоджується з рішенням місцевого господарського суду і щодо стягнення з нього процентів за ставкою 25% річних, вважає, що п. 8.2. спірного договору, яким визначено проценти річних у розмірі 25 %, суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка, на думку відповідача, з приводу можливості визначення суми процентів договором стосується ст. 536 ЦК України. Тобто, за доводами відповідача, річні мають нараховуватися у розмірі 3% та від суми узгодженої актами звіряння взаєморозрахунків заборгованості, а саме 995 272, 18 грн. Відповідач вважає, що аналогічний підхід має бути і при визначенні на підставі договору суми штрафу.

Відповідач явку свого повноважного представника у судові засідання, призначені для розгляду апеляційної скарги, не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судових засідань з розгляду апеляційної скарги відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повернутими відділенням звязку рекомендованими поштовими відправленнями (причина повернення за закінченням терміну зберігання), якими відповідачу за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи направлялись копії ухвал апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду у судове засідання на 23.07.2015 року (а.с. 121-123, т. 1) та про відкладення розгляду апеляційної скарги на 11.08.2015 року (а.с. 132-135, т. 1). Обізнаність відповідача про апеляційне провадження у даній справі, зокрема, про судове засідання, призначене на 23.07.2015 року, підтверджується також змістом поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло до апеляційного господарського суду 17.07.2015 року (а.с. 119, т. 1).

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповідач, пославшись на завищення стягнутих судовим рішенням процентів на суму 91 374, 07 грн., жодним чином не пояснив, у чому полягає порушення. Також, позивач вважає, що положення ст. 625 ЦК України дають право сторонам договору визначати інший, ніж 3% річних, розмір процентів у договорі; договором передбачено нарахування 25% річних. За доводами позивача, твердження відповідача про те, що приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України з приводу можливості визначення суми процентів за договором стосуються ст. 536 ЦК України, є невірним, оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобовязань і не містить посилань на ст. 536 ЦК України. Позивач, у свою чергу, посилається на обставини наведення ним у позовній заяві всіх розрахунків та правового обґрунтування сум, що стягуються; останні розрахунки були зроблені на дату винесення рішення та викладені в заяві про уточнення позовних вимог, що міститься в матеріалах справи. Позивач просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 23.07.2015 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Пархоменко Н.В.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді Пархоменко Н.В., Чередко А.Є. та відкладено розгляд апеляційної скарги у судове засідання на 11.08.2015 року.

У судовому засіданні 11.08.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12.08.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Амако Україна" (продавець) та Іноземне підприємство "Геотранс" (покупець) уклали договір № 7904/018152 (далі - Договір) (а.с. 13-17, т. 1), за умовами якого (п. 1.1., пп.1.1.1.) продавець поставляє на умовах розстрочки кінцевого розрахунку, а покупець приймає та зобовязується оплатити будівельну техніку, а саме: гусеничний екскаватор New Holland E305B 1 (одна) одиниця.

Технічні характеристики, склад та вартість товару за номенклатурою визначаються в специфікації (додаток № 1 до Договору), яка є невід'ємною частиною Договору (п. 1.2. Договору).

Специфікацією від 12.08.2013 року додатком № 1 до Договору (а.с. 18, т. 1) визначена комплектація товару - гусеничного екскаватора New Holland E305B у кількості однієї одиниці; ціна без ПДВ за одиницю (Євро) 141 666, 67; сума без ПДВ (Євро) - 141 666, 67; вартість товару з урахуванням ПДВ (Євро) 170 000, 00.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість товару з урахуванням ПДВ складає гривневий еквівалент 170 000, 00 Євро, що підлягає сплаті по курсу перерахунку, з них вартість товару без ПДВ складає гривневий еквівалент 141 666, 67 Євро, сума ПДВ складає гривневий еквівалент 28 333, 33 Євро. За умовами даного Договору "курс перерахунку" курс продажу (ASK курс) Євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку на день, що передує дню перерахування коштів по даному Договору, опублікований на сайті http://mezhbank.org.ua . Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного Договору, а саме: 10, 7193 грн. за 1 Євро. Сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, зафіксований на дату підписання Договору та визначений в п. 2.2. Договору.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що на дату підписання Договору гривневий еквівалент вартості товару без ПДВ складає 1 518 567, 50 грн., гривневий еквівалент суми ПДВ складає 303 713, 50 грн., гривневий еквівалент вартості товару з ПДВ складає 1 822 281, 00 грн. У звязку з можливою зміною гривневого еквіваленту вартості товару через коливання валютного курсу Євро остаточний гривневий еквівалент вартості товару визначається сумою гривневих платежів, що підлягають здійсненню за Договором.

Відповідно до п. 9.1. Договору він набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов Договору.

За умовами, наведеними у п. 4.1. Договору, продавець передає товар покупцеві на умовах EXW (склад продавця: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Проліски, вул. Броварська, 2) згідно з Інкотермс 2000 року протягом 5 робочих днів з дати зарахування на поточний рахунок продавця 20% від загальної вартості товару від покупця, у відповідності з умовами п. 5.1.1. Договору.

Згідно з п. 4.3. Договору передання товару оформлюється актами прийому-передачі товару, що підписуються уповноваженими представниками обох сторін. З моменту передання товару покупцю він несе всі ризики випадкової втрати, пошкодження товару.

Покупець набуває право власності на товар після оплати повної вартості товару (п. 4.4. Договору).

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв гусеничний екскаватор New Holland E305B у кількості однієї одиниці, у комплектності, яка відповідає комплектності, визначеній специфікацією від 12.08.2013 року (додаток № 1 до Договору), за ціною без ПДВ за одиницю (грн.) 1 518 567, 50; сума без ПДВ (грн.) - 1 518 567, 50; сума гривень з ПДВ - 1 822 281, 00, що підтверджується актом приймання передачі від 17.09.2013 року (а.с. 19, т. 1).

Відповідно до п. 5.1 Договору покупець зобовязується здійснити оплату товару на умовах розстрочки за наступним графіком:

гривневий еквівалент 34 000, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 10 вересня 2013 року (підпункт 5.1.1.);

гривневий еквівалент 13 600, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 30 жовтня 2013 року (підпункт 5.1.2.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 31 листопада 2013 року (підпункт 5.1.3.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 29 грудня 2013 року (підпункт 5.1.4.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 31 січня 2014 року (підпункт 5.1.5.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 28 лютого 2014 року (підпункт 5.1.6.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 31 березня 2014 року (підпункт 5.1.7.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 30 квітня 2014 року (підпункт 5.1.8.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 30 травня 2014 року (підпункт 5.1.9.);

гривневий еквівалент 13 760, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до 30 червня 2014 року (підпункт 5.1.10.);

гривневий еквівалент 12 160, 00 Євро, що підлягає сплаті по Курсу перерахунку, до З0 липня 2014 року (підпункт 5.1.11.).

За положеннями п. 5.5. Договору загальний розмір грошових зобовязань покупця за Договором на день його укладення складає 1 822 281, 00 грн.

Відповідно до п. 5.6. Договору кінцевий термін виконання грошового зобовязання покупцем складає 30.06.2014 року.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини справи, умови Договору (п. 5.1., п. 5.6.) щодо строку здійснення розрахунку за поставлений товар, строк оплати поставленого позивачем відповідачу товару за спірним актом приймання-передачі на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Також, за приписами ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Як встановлено вище, умовами Договору (п. 2.1.) вартість товару визначена у гривневому еквіваленті від вартості товару у валюті Євро, що підлягає сплаті по курсу перерахунку, яким є курс продажу (ASK курс) Євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку на день, що передує дню перерахування коштів по даному Договору, опублікований на сайті http://mezhbank.org.ua. Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного Договору, а саме: 10, 7193 грн. за 1 Євро. Сума фактично перерахованих платежів не може бути нижчою за гривневий еквівалент, зафіксований на дату підписання Договору та визначений в п. 2.2. Договору, - 1 822 281, 00 грн. Такий же загальний розмір грошових зобовязань покупця (відповідача) за Договором на день його укладення у національній валюті України передбачений і п. 5.5. Договору.

Отже, сторонами Договору узгоджено, що грошове зобов'язання відповідача з оплати вартості поставленого йому позивачем товару підлягає виконанню з урахуванням зміни валютного курсу Євро до гривні у порядку, встановленому Договором.

Позивач в позовній заяві посилається на ті обставини, що в період з 05.09.2013 року по 29.07.2014 року відповідач частково виконав свої зобовязання з оплати вартості товару, а саме перерахував на користь позивача грошові кошти у загальній сумі 827 008, 82 грн. Різниця між гривневим еквівалентом вартості товару з ПДВ - 1 822 281, 00 грн. та сумою перерахованих коштів - 827 008, 82 грн. становить 995 272, 18 грн. (1 822 281, 00 грн. - 827 008, 82 грн. = 995 272, 18 грн.), яка і є сумою боргу відповідача перед позивачем без врахування передбаченої умовами Договору курсової різниці.

Враховуючи курс продажу (ASK курс) Євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку згідно даних http://mezhbank.org.ua. на дату, що передувала даті оплат відповідачем грошових коштів, позивач визначив еквівалент в іноземній валюті (Євро) сплаченої відповідачем суми коштів у гривні, що становить 72 690, 05 Євро. Оскільки загальна вартість товару складає гривневий еквівалент 170 000, 00 Євро, заборгованість відповідача з урахуванням курсової різниці та здійснених ним платежів становить гривневий еквівалент 97 309, 95 Євро (170 000, 00 Євро - 72 690, 05 Євро = 97 309, 95 Євро).

Доказів в підтвердження обставин, що мали місце і інші платежі щодо оплати вартості товару, поставленого позивачем відповідачу на підставі Договору, ніж ті, на які послався позивач, в підтвердження яких надав до матеріалів справи виписки по банківським рахункам, та врахував при розрахунку суми боргу гривневого еквіваленту 97 309, 95 Євро, станом на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення у даній справі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товар у гривневому еквіваленті 97 309, 95 Євро шляхом надання належних доказів не спростував.

Такі докази не надані відповідачем і до апеляційного господарського суду.

Курс продажу (ASK курс) Євро на момент закриття торгів на міжбанківському ринку на дату, що передувала даті оплат відповідачем грошових коштів, з урахуванням якого позивачем розрахунковим шляхом визначено еквівалент в іноземній валюті (Євро) сплаченої відповідачем у гривнях суми коштів, перевірено апеляційним господарським судом згідно даних http://mezhbank.org.ua., як перевірено і правильність розрахунку еквіваленту в іноземній валюті (Євро) сплаченої відповідачем у гривнях суми грошових коштів.

При зверненні з позовом позивач розрахував та заявив до стягнення суму основного боргу з урахуванням курсової різниці у розмірі 2 461 260, 56 грн., застосувавши при розрахунку курс перерахунку станом на 01.04.2015 року 25, 293.

Відповідно до уточнених позивачем вимог, наведених у заяві, що надійшла до місцевого господарського суду 16.06.2015 року, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу з урахуванням курсової різниці у розмірі 2 377 865, 94 грн., яка розрахована з урахуванням курсу перерахунку станом на 15.06.2015 року, - 24, 436.

Отже, щодо суми основного боргу з урахуванням курсової різниці позивач зменшив розмір позовних вимог, що відповідає його процесуальним правам, передбаченим ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Гривневий еквівалент 97 309, 95 Євро становить 2 377 865, 94 грн. (97 309, 95 Євро х 24, 436 = 2 377 865, 94 грн.).

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу з урахуванням курсової різниці у сумі 2 377 865, 94 грн., з яких основний борг - 995 272, 18 грн., курсова різниця 1 382 593, 76 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2. Договору встановлено, що у випадку порушення покупцем (відповідачем) умов оплати товару, визначених у п. 5.1. Договору, покупець зобовязаний сплатити продавцю штраф у розмірі 10% від суми прострочення та 25 процентів річних від простроченої суми, що підлягають сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладання даного Договору.

У звязку з порушенням відповідачем умов Договору щодо строку оплати вартості поставленого йому позивачем товару позивач з урахуванням уточнення позовних вимог заявив до стягнення штраф у сумі 237 786, 48 грн. (10% від суми боргу у валюті Євро 97 309, 95 Євро, що склало 9 730, 99 Євро, перераховані по курсу перерахунку станом на 15.06.2015 року (9 730, 99 Євро х 24, 436 = 237 786, 48 грн.).

Також, на підставі ст. 625 ЦК України з урахуванням умов Договору (п. 8.2.) позивач заявив до стягнення 25% річних у сумі 259 430, 62 грн., розрахованих від суми боргу у валюті Євро - 97 309, 95 Євро за 321 день прострочення оплати вартості товару з 31.07.2014 року, що склало 21 394, 86 Євро, перераховані по курсу перерахунку станом на 15.06.2015 року (21 394, 86 Євро х 24, 436 = 522 804, 80 грн.), однак обмеживши суму нарахованих річних відсотків 522 804, 80 грн. сумою до стягнення - 259 430, 62 грн.

Таким чином, уточнивши позовні вимоги, позивач зменшив заявлену до стягнення суму штрафу та збільшив суму заявлених до стягнення 25% річних порівняно з вимогами, наведеними у позовній заяві, що узгоджується з процесуальними правами позивача, передбаченими ч. 4 ст. 22 ГПК України, при цьому загальна заявлена до стягнення сума не змінилася.

За наведеного, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у сумі 237 786, 48 грн. та 25% річних у сумі 259 430, 62 грн.

Отже, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення у справі вийшов за межі позовних вимог. Такі доводи спростовуються обставинами уточнення позивачем позовних вимог в період розгляду справи судом першої інстанції, відповідно до яких заявлена позивачем сума основного боргу з урахуванням курсової різниці та сума штрафу були зменшені, а сума 25% річних збільшена. Місцевим господарським судом спір у справі вирішено з урахуванням уточнених позивачем позовних вимог.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо завищення позивачем розміру основного боргу, заявленого до стягнення, які ґрунтуються на тих обставинах, що борг визначається як різниця гривневого еквіваленту вартості товару та загальної суми сплачених відповідачем коштів, тобто без урахування курсової різниці.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Позивач та відповідач самостійно визначили та погодили умовами Договору розрахунки з урахуванням гривневого еквіваленту Євро, що підлягає сплаті по курсу перерахунку на дату, яка передує дню перерахування коштів по даному Договору.

Акти звірки взаєморозрахунків та лист, на які посилається відповідач, не є тими документами первинної звітності, на підставі яких має визначатися борг за Договором. До того ж, як вбачається зі змісту актів звірки, позивач та відповідач звірили розрахунок за поставлений товар у гривнях (співвіднесли гривневий еквівалент вартості товару з сумами його оплат та визначили основний борг відповідача перед позивачем у сумі 995 272, 18 грн., який дійсно є основним боргом відповідача, однак без урахування курсової різниці, застосування якої передбачено умовами Договору, тоді як позивач заявив до стягнення борг саме з урахуванням курсової різниці, а однією із складових заявленої до стягнення суми боргу є основний борг у сумі 995 272, 18 грн.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставного збільшення розміру річних до 25%. Частиною 2 статті 625 ЦК України сторонам договору надано право зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Скориставшись таким правом, позивач та відповідач погодили пунктом 8.2 Договору розмір річних 25 %, що не суперечить чинному законодавству.

Вказане узгоджується з правовою позицією, наведеною у п. 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Щодо розподілу понесених відповідачем судових витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Пунктом 2.1. частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 2.4. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру 50% ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до поданої відповідачем апеляційної скарги з урахуванням її уточнень оспорюваною відповідачем є сума 1 754 024, 82 грн. (2 875 083, 04 грн. (сума, яка стягнута судовим рішенням) - 1 121 058, 22 грн. (загальна сума, проти стягнення якої відповідач не заперечує (995 272, 18 грн. + 26 258, 82 грн. + 99 527, 22 грн.) = 1 754 024, 82 грн.).

Отже, судовий збір за подану відповідачем апеляційну скаргу мав бути оплачений у сумі 17 540, 25 грн.

Згідно квитанції № 0.0.402640317.1 від 25.06.2015 року, доданої до поданої апеляційної скарги, відповідач оплатив судовий збір лише у сумі 913, 75 грн. Тобто, недоплата судового збору становить 16 626, 50 грн. (17 540, 25 грн. - 913, 75 грн.).

Відповідно до ст. 49 ГПК України сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги відноситься на відповідача.

Недоплачений судовий збір у сумі 16 626, 50 грн. підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Іноземного підприємства "ГЕОТРАНС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі № 904/3440/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року у справі № 904/3440/15 залишити без змін.

Стягнути з Іноземного підприємства "ГЕОТРАНС" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Стартова, 7, ідентифікаційний код 35985739) до спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: Управління Державної казначейської служби України у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, , рахунок № 2004 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ Дніпропетровського апеляційного господарського суду 26005785) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 16 626 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 50 коп.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 17.08.2015 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко