ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Справа № 925/288/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Алєєвої І.В., Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачаПрудивус М.А. - дов. від 09.01.2015; Червонос М.М. - керівник;
відповідача не з'явились (про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікапрод"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 09.06.2015
у справі№ 925/288/15 Господарського суду Черкаської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Лікапрод"
до Закритого акціонерного товариства "Трудовий колектив "Уманьхліб"
простягнення 383404 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікапрод" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Трудовий колектив "Уманьхліб" 383404 грн., в тому числі 300000 грн. коштів, отриманих без належної правової підстави, 74700 грн. інфляційних втрат та 8704 грн. річних, нарахованих на ці кошти, посилаючись на визнання в судовому порядку недійсним договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги, відповідно до якого кошти було набуто відповідачем, та на приписи статей 216, 536, 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Відповідач відхилив позовні вимоги, зазначивши, що за змістом складених позивачем платіжних доручень спірні кошти надійшли як платіж за торгові кіоски малої конструкції за договором № 71 від 08.10.2013 та передоплата за оренду складського приміщення за договором № 72 від 08.10.2013; доказів надходження відповідачу коштів за недійсним договором позивач не навів.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.04.2015 (суддя Довгань К.І.) у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 (судді: Баранець О.М., - головуючий, Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на повноту з'ясування обставин справи, відповідність висновків суду обставинам справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постанову, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про невірне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, оскільки ними не взято до уваги положення статей 651, 653 Цивільного кодексу України та не враховано, що договори № 71 від 08.10.2013 та № 72 від 08.10.2013 фактично не виконувались та відповідач відмовився від їх виконання; суди не надали належної правової оцінки матеріалам справи, з яких вбачається узгоджена повноважними представниками сторін зміна цільового призначення сплачених спірних коштів та зарахування їх на виконання договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги, зокрема, даним витягу з Єдиного державного реєстру на час перерахування коштів щодо керівника відповідача.

Відповідач не надіслав відзив на касаційну скаргу, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 09.10.2013 року від позивача з його поточного рахунку № 9 АТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" відповідачу надійшли кошти у сумі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. за платіжним дорученням № 578 з цільовим призначенням платежу „За торгові кіоски малої конструкції з/но дог. 71 від 08.10.2013 р. в т.ч. ПДВ20%-33333,33 грн.". Також 11.10.2013 року від позивача з його поточного рахунку № 9 АТ „РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" відповідачу надійшли кошти у сумі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. за платіжним дорученням № 596 з призначенням платежу „Передплата за оренду складського приміщення з/но дог. 72 від 08.10.2013р. в т.ч. ПДВ20%-16666,67 грн.".

Судами встановлено, а сторонами не заперечується, що ними дійсно укладались договір купівлі - продажу основних засобів № 71 від 08.10.2013 та договір оренди майна з правом викупу від 08.10.2013.

Разом з тим, суди вказали, що позивач на підтвердження позовних вимог подав договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги на 300000 грн. від 08 жовтня 2013 року, підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікапрод" та Закритим акціонерним товариством "Трудовий колектив "Уманьхліб", зі строком повернення коштів до 8 грудня 2013 року.

Листом на адресу відповідача від 07.11.2013 позивач просив змінити цільове призначення платежів в сумі 200000 грн. за платіжним дорученням № 578 від 09.10.2013 та 100000 грн. за платіжним дорученням № 596 від 11.10.2013 на поворотну фінансову допомогу за договором від 08.10.2013; листом на адресу відповідача від 25.01.2014 позивач просив зарахувати кошти в сумі 200000 грн., сплачені за платіжним дорученням № 578 від 09.10.2013, в рахунок заліку зустрічних однорідних грошових вимог по договору купівлі-продажу № 18/100.

Листом на адресу позивача від 25.01.2014 відповідач повідомив про зарахування коштів в сумі 200000 грн., сплачених за платіжним дорученням № 578 від 09.10.2013, в рахунок заліку зустрічних однорідних грошових вимог по договору купівлі-продажу № 18/100; цей лист від імені відповідача підписано в.о. голови правління Бевз О.О.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 22 квітня 2014 року, що залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2014 та Вищого господарського суду України від 18.08.2014 в справі № 925/358/14, задоволено позов Закритого акціонерного товариства "Трудовий колектив "Уманьхліб", визнано недійсним підписаний Бевз О.О. від імені Закритого акціонерного товариства "Трудовий колектив "Уманьхліб" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікапрод" договір купівлі-продажу 18/100 часток комплексу не житлових будівель і споруд; рішенням Господарського суду Черкаської області від 27 жовтня 2014 року в справі № 925/1405/14 задоволено позов Закритого акціонерного товариства "Трудовий колектив "Уманьхліб", визнано недійсним підписаний Бевз О.О. від імені Закритого акціонерного товариства "Трудовий колектив "Уманьхліб" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікапрод" договір про поворотну фінансову допомогу від 08 жовтня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди зазначили, що заявлені до стягнення кошти перераховані позивачем на виконання умов укладених договорів, що виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 Цивільного кодексу України; невиконання умов укладених договорів відповідачем не свідчить про безпідставність отримання коштів; належних доказів згоди відповідача на зміну цільового призначення платежів позивач не подав.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій залишили поза увагою положення частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України щодо наслідків невиконання продавцем обов'язку передати товар у встановлений строк та право на повернення суми попередньої оплати, що не виключає також право покупця змінити цільове призначення коштів, які підлягають поверненню, чи зарахувати ці кошти у рахунок зустрічних однорідних вимог.

Також суди не врахували, що частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України визначено загальне положення, відповідно до якого з наймача справляється плата саме за користування майном, а за частиною 6 цієї ж статті наймач звільняється від плати за договором за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У випадку, коли кредитор не вчинив дій, що встановлені договором або випливають із суті зобов'язання, він вважається таким, що прострочив, а виконання зобов'язання боржника може бути відстрочено на час прострочення кредитора (стаття 613 Цивільного кодексу України).

Судова колегія зазначає, що цільове призначення - це умови, які обмежують або визначають цілі використання переданих активів.

Використання переданих активів підтверджується змістом відображеної в бухгалтерському обліку господарської операції; інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Пов'язуючи право платника коштів на зміну цільового призначення платежу чи на зарахування належних йому до повернення коштів в рахунок зустрічних вимог виключно з відповідною згодою отримувача коштів, суди наведеного вище не врахували, не перевірили умови укладених договорів та зміст прав позивача щодо сплачених за ними грошових коштів, як і не з'ясували здійснення фактичного використання відповідачем переданого йому активу (грошових коштів) відповідно до цільового призначення шляхом відображення на рахунках бухгалтерського обліку відповідної господарської операції.

Позаяк, стаття 1212 Цивільного кодексу України пов'язує ознаку безпідставного збагачення з огляду не на умови отримання, а з набуттям, а також збереженням його у себе без достатньої правової підстави, висновки господарських судів, що ґрунтуються виключно на інформації, наявній на первинних документах бухгалтерського обліку, є передчасними та здійсненими з порушенням вимог щодо повного та всебічного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди не розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані позивачем в обґрунтування своїх вимог докази; неналежним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами.

Як наслідок, прийняті апеляційним та місцевим судами рішення та постанова не відповідають приписам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України вимогам щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи, що суди припустилися порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення у даній справі слід скасувати, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікапрод" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 у справі № 925/288/15 Господарського суду Черкаської області та рішення Господарського суду Черкаської області від 28.04.2015 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач