РІШЕННЯ

04.08.2015Справа №910/15351/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/15351/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо», м. Житомир,

до Міністерства оборони України, м. Київ, і Державної казначейської служби України, м. Київ,

про стягнення 1 448 530,50 грн.,

за участю представників:

позивача - Сищук В.В. (довіреність від 28.04.2015 № 138);

відповідача-1 - Кривошея Д.А. (довіреність від 18.05.2015 № 220/316/д);

відповідача-2 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тусмо» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України (далі - Міністерство) про стягнення 1 448 530,50 грн. заборгованості за договором від 22.10.2014 № 286/3/14/184 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету, далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 07.07.2015.

07.07.2015 позивач подав суду письмові пояснення зі справи та документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

07.07.2015 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 розгляд справи було відкладено на 04.08.2015; залучено до участі у справі іншого відповідача - Державну казначейську службу України (далі - ДКС України).

Представник позивача у судовому засіданні 04.08.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Міністерства надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представники відповідача-2 у судове засідання 04.08.2015 не з'явилися; про причини неявки суд не повідомили; вимоги ухвали суду від 07.07.2015 не виконали.

Ухвалу Господарського суду міста Києва було надіслано ДКС України на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2015 було припинено провадження у справі в частині позовних вимог до ДКС України.

У судовому засіданні 04.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2014 Товариством (постачальник) та Міністерством (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується у 2014 році поставити замовнику аксесуари одягу з натуральної шкіри; одягу, виготовленого з фетру чи нетканих полотен; одягу готового, з текстильних полотен з покривом (лот 2 Костюм (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової вибивної (камуфльованої) далі - товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у Договору (пункт 1.1 Договору);

- розрахунки за фактично поставлений товар, проводяться протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі) (пункт 4.1 Договору);

- до рахунку-фактури додаються: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна постачальника; повідомлення - підтвердження. Відповідно до статей 48, 51, 112 Бюджетного кодексу України та зважаючи на пункт 2.4 Порядку обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309, постачальник зобов'язаний надавати документи, які являються підставою для оплати товару протягом 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття товару одержувачем у місцях поставки товару, але не пізніше передостаннього робочого дня календарного місяця, у якому відбулась поставка. Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться. Замовник має право відмовитися повністю або частково від оплати товару у випадках, передбачених чинним законодавством, а також при відвантаженні товару одержувачу замовника в більшій кількості, ніж передбачена рознарядкою для даного здавального періоду без згоди замовника (пункт 4.2 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх виконання (пункт 10.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від відповідача-1 тимчасово виконуючим обов'язки директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства Мироненком Дмитром Михайловичем, який діяв на підставі довіреності від 18.10.2014 № 220/711/д, та від позивача - директором Смолинцем Віктором Григоровичем, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Додатковою угодою від 26.12.2014 № 1 до Договору Міністерство та Товариство узгодили викласти пункт 10.1 Договору у такій редакції: Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.03.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений позивачем і відповідачем-1 Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, зокрема крім випадку продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Товариство поставило Міністерству на виконання умов Договору товар у кількості 12 087 комплектів на загальну суму 4 369 450,50 грн., в тому числі ПДВ 728 241,75 грн., що підтверджується такими видатковими накладними: від 04.12.2014 № 335 на суму 289 200 грн.; від 08.12.2014 № 337 на суму 289 200 грн.; від 15.12.2014 № 342 на суму 751 920 грн.; від 23.12.2014 № 354 на суму 723 000 грн.; від 24.12.2014 № 360 на суму 867 600 грн.; від 08.01.2015 № 1 на суму 650 700 грн.; від 06.02.2015 № 12 на суму 397 650 грн.; від 28.03.2015 № 55 на суму 180 750 грн.; від 28.03.2015 № 58 на суму 219 430,50 грн.

Вказані видаткові накладні підписані повноваженими представниками, скріплені печатками та приймаються судом як належні докази виконання Договору позивачем щодо поставки товару.

Міністерство розрахувалося за товар, поставлений за видатковими накладними від 04.12.2014 № 335; від 08.12.2014 № 337; від 15.12.2014 № 342; від 23.12.2014 № 354; від 24.12.2014 № 360.

Так, відповідач-1 перерахував позивачу грошові кошти у сумі 2 920 920 грн. (10.12.2014 - 289 200 грн.; 12.12.2014 - 289 200 грн.; 19.12.2014 - 716 122,70 грн.; 19.12.2014 - 35 797,30 грн.; 29.12.2014 - 1 590 600 грн.).

Таким чином, заборгованість відповідача-1 перед позивачем за отриманий товар складає 1 448 530,50 грн.

Міністерство листами від 16.02.2015 № 286/6/1237, від 23.02.2015 № 286/6/1501, від 26.02.2015 № 286/6/6051 повернуло позивачу документи, надані листами Товариства без реалізації у зв'язку із закінченням бюджетного року.

Міністерство заперечувало проти позовних вимог, посилаючись на те, що документи, які стосуються поставки товару на суму 1 448 530,50 грн., були надіслані Товариством з порушенням строку, визначеного пунктом 4.2 Договору, а тому оплаті не підлягають.

Водночас зауважень щодо якості товару Міністерство не має.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що позивач в обумовлений Договором строк здійснив поставку товару відповідачу-1 на суму 1 448 530,50 грн., а останній за вказаний товар не розрахувався.

Посилання Міністерства на втрату бюджетними призначеннями чинності як на підставу звільнення від оплати товару є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач-1 не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 49 ГПК України передбачено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судом встановлено те, що позивач порушив пункт 4.2 Договору та подав відповідачу-1 документи для оплати з порушенням трьохденного строку, внаслідок чого Міністерство було позбавлено можливості вчасно виконати обов'язок з оплати.

Таким чином, особою винною у виникнення даного господарського спору є Товариство, а тому судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ідентифікаційний код: 00034022) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тусмо» (10006, м. Житомир, вул. Денишівська, 4; ідентифікаційний код: 13548679) 1 448 530 (один мільйон чотириста сорок вісім тисяч п'ятсот тридцять) грн. 50 коп. боргу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 10.08.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук