донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.08.2015 справа №908/2025/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю представників: від позивача: від відповідача:Зубченко І.В. Марченко О.А., Попков Д.О. Короєд Т.А., довіреність №2833 від 05.09.2014р. не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ Донецької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від10.06.2015р. (повний текст підписано 18.06.2015р.)
у справі№908/2025/15-г (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Газенергокомплект», м.Харків
до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ Донецької області
простягнення 76605,93грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Газенергокомплект», м.Харків, позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ Донецької області про стягнення 76605,93грн., які складаються з 52896,40грн. основного боргу, пені у розмірі 1249,37грн., 3% річних у сумі 3139,18грн. та 19320,98грн. інфляційних.

Пізніше від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою він просив стягнути з відповідача суму 84732,04 грн., яка складається з 52896,40грн. основного боргу, 1249,37грн. пені, 3% річних у розмірі 3780,24грн. та 26806,03грн. інфляційних.

Зазначена заява була прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України і в подальшому позовні вимоги розглядалися з її урахуванням.

Рішенням господарського суду від 10.06.2015р. (повний текст підписано 18.06.2015р.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Газенергокомплект» задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" на користь Приватного акціонерного товариства «Газенергокомплект» суму 52896,40грн. основного боргу, суму 1236,06грн. пені, суму 3780,24грн. - 3% річних, суму 26689,89грн. інфляційних. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що 06.04.2012 р. між сторонами по справі був укладений договір поставки № № 15/517, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 102300,60 грн., а відповідач, відповідно, прийняв цей товар. У зв'язку із частковим виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати отриманого товару, за ним утворилась заборгованість у сумі 52896,40 грн., яка і була стягнута судом. У зв'язку з простроченням по оплаті поставленого товару, після зробленого власного розрахунку, судом частково задоволено позовні вимоги стосовно стягнення пені, інфляційних та 3% річних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ Донецької області звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. (повний текст підписано 18.06.2015р.) у справі №908/2025/15-г, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Рішення прийнято судом за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи. Так, скаржник зазначає, що в порушення умов 5.2 договору акт прийому-передачі не оформлювався. Крім того, стверджує, що позивачем на адресу відповідача відповідно до п.6.1 договору не направлялися оригінали рахунків на оплату поставленої продукції та оригінали сертифікатів якості. Це, на думку апелянта, свідчить про ненастання строку оплати, і, як наслідок, про відсутність заборгованості.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.07.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 11.08.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що оспорюване рішення винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги, заявлені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача у судовому засіданні 11.08.2015р. пояснив, що вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення господарського суду залишити без змін.

Представник скаржника у судове засідання 11.08.2015р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався.

Явка представників сторін ухвалою суду від 23.07.2015р. не визнавалась обов'язковою. Вказана ухвала отримана сторонами, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштових відправлень з цією ухвалою.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

06.04.2012р. між Приватним акціонерним товариством «Газенергокомплект» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (далі - покупець) було укладено договір поставки №15/517.

Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця вимірювання, ціна за одиницю вимірювання та загальна ціна, виробник якого визначений сторонами в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п.п. 2.1 ціна товару зазначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Орієнтовно сума договору на момент укладення складає 1000000,00грн. без урахування ПДВ, ПДВ - 200000,00грн., всього з ПДВ - 12000000,00грн. Загальна сума договору є величиною змінною та складається з суми всіх специфікацій, оформлених по даному договору (п.2.2).

В п.5.1 сторони передбачили, що строк та умови поставки товару зазначаються в специфікаціях.

Умовами п.5.2 встановлено, що датою поставки товару вважається дата його вручення покупцю з додаванням пакету документів, обумовлених в п. 6.1 договору. Факт передачі товару та документів оформлюється актом приймання-передачі. В разі не підписання сторонами даного акту постачальник вважається таким, що не виконав свої зобов'язання по поставці продукції, а покупець має право не оплачувати поставлену постачальником продукцію до дати підписання акта приймання-передачі. При цьому санкції за прострочення оплати продукції, встановлені даним договором, в даний період до покупця не застосовуються (п.5.2).

Згідно з п. 9.1 оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України.

Умови оплати зазначаються в специфікаціях до даного договору (п. 9.3).

Пунктом 13.1 договору передбачено, що він вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору до 31.12.2013р. (п.13.2)

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами до договору підписано специфікацію №1 від 06.04.2012р. та додаткову угоду №1 від 30.04.2012р. про внесення змін в специфікацію №1, та специфікацію №2 від 05.06.2012р., якими узгоджено найменування продукції, її кількість, одиницю вимірювання, вартість за одиницю, загальна сума, умови та строк поставки та умови оплати. Пунктом 2 специфікацій визначено умови оплати: 100% оплата по факту поставки на протязі 10 банківських днів.

Відповідно до ст.11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, відповідно до умов договору №15/517 від 06.04.2012р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобов'язання.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Саме такі взаємні права та обов'язки були передбачені договором між сторонами.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар за видатковими накладними: №ГЕ-0000655 від 27.04.2012р.; №ГЕ-0000868 від 28.05.2012р.; №ГЕ-0001254 від 17.07.2012р.; №ГЕ-0001691 від 17.09.2012 р.; №ГЕ-0002289 від 03.12.2012р.; №ГЕ-0000402 від 18.03.2013 р.; № ГЕ-0001683 від 25.09.2013р.; № ГЕ-0001684 від 25.09.2013р. на загальну суму 102300,60грн. Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженою особою відповідача на отримання продукції за довіреностями, які містяться в матеріалах справи.

Судовою колегією було встановлено, що відповідач прийняв зазначену продукцію загальною вартістю 102300,60грн., не відмовився від неї, будь-яких письмових заперечень позивачу не направив, доказів того, що вказана продукція ним не отримана, а також актів про відсутність будь-яких товаросупровідних документів суду не надав.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про належне виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем за договором №15/517 від 06.04.2012р.

Як вбачається з матеріалів справи, обов'язок по оплаті поставленого товару відповідачем виконано частково. Згідно з банківськими виписками, ним було здійснено часткову оплату на загальну суму 49404,20грн. Внаслідок цього у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 52896,40грн.

Позивачем на адресу відповідача 09.10.2013 р. та 16.04.2014 р. були направлені претензії з вимогою погасити існуючу заборгованість. Проте, заборгованість так і не була сплачена.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем на адресу відповідача відповідно до п.9.3 договору оригіналів рахунків на оплату поставленої продукції та оригіналів сертифікатів, що свідчить про ненастання строку оплати.

Відповідно до п.8.1 договору приймання товару (продукції) по кількості здійснюється згідно з вимогами Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності до вимог ТУ та ДСТ для даного виду товару (продукції).

Умовами п.8.2 договору сторони передбачили, що приймання товару (продукції) по якості здійснюється одним із наступних способів, що обираються покупцем: згідно з вимогами Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966 р. №П-7 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності до вимог ТУ та ДСТ для даного виду товару (продукції); за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем.

Згідно з пунктом 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по кількості (№ П-6) приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 14 Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості (№П-7) передбачено, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач актів про відсутність будь-яких документів суду не надав, жодних письмових заперечень позивачу не направив, доказів того, що вказана продукція ним не отримана, не пред'явив.

Відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не направляв позивачу вимогу про надання будь-яких документів, від договору не відмовлявся, товар продавцеві не повертав.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару.

Доказів погашення заборгованості у сумі 52896,40 грн. відповідач не надав. Тому господарський суд Запорізької області обґрунтовано дійшов висновку про доведеність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу за придбаний товар у вказаному розмірі.

У зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань, позивач нарахував та пред'явив до стягнення пеню у розмірі 1249,37грн., суму інфляційних у розмірі 26806,03грн. та 3% річних у розмірі 3780,24грн.

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення пені, суд першої інстанції вірно врахував пункт 10.6 договору, а також положення статей 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та статей Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», вірно визначив період нарахування і, відповідно, правомірно задовольнив вимоги про стягнення пені у розмірі 1236,06грн.

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення 3% річних, суд першої інстанції правомірно врахував положення статті 625 ЦК України та стягнув 3780,24грн.

Апеляційна інстанція перевіривши розрахунки інфляційних втрат, здійснених на суму основного боргу, дійшла висновку щодо правомірності часткового задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення інфляційних у розмірі 26689,89грн.

Матеріали справи свідчать про те, що виносячи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення відповідно до вимог закону та обставин справи.

Посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція вважає, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення з'ясував всі обставини справи в їх сукупності, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. (повний текст підписано 18.06.2015р.) у справі №908/2025/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ Донецької області на рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. (повний текст підписано 18.06.2015р.) у справі №908/2025/15-г - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. (повний текст підписано 18.06.2015р.) у справі №908/2025/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді О.А. Марченко

Д.О. Попков

Надруковано 5 примірників:1- позивачу; 1 - відповідачу; 1-ГСЗО; 1 - до справи; 1 - ДАГС