ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. Справа № 917/1080/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Білецька А.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Юрченко В.С., за довіреністю №01/3578 від 04.08.2015.

відповідача - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№ 3950 Х/3-10) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 16 липня 2015 року по справі №917/1080/15,

за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Полтава,

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради, м. Полтава,

про стягнення 97580,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.07.2015 по справі №917/1080/15 (суддя Іваницький О.Т.) зупинено провадження по справі №917/1080/15 до набрання законної сили постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 у справі №816/1262/15-а.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 16.07.2015 по справі №917/1080/15 та справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради зазначає, що позивачем не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не надано жодних належних доказів на підтвердження неправомірності зупинення провадження у справі, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Крім того, просить розглядати справу за відсутності представника Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація № 2.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги позивача та необхідності скасування ухвали господарського суду Полтавської області від 16.07.2015 по даній справі та про з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського господарського суду Полтавської області 16.07.2015 було зупинено провадження по справі №917/1080/15 за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради про стягнення 97580,00 грн.

Господарський суд, приймаючи вказану ухвалу, виходив з того, що, розгляд справи №917/1080/15 неможливий до набрання чинності постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 у справі №816/1262/15-а.

Проте, суд апеляційної інстанції визнає помилковим такий висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978).

З юридичного аналізу наведеного правового положення вбачається, що не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, виносить рішення підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункт 13 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Кодексом діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" за результатами розгляду справ про захист економічної конкуренції та захист від недобросовісної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають обов'язкові для виконання рішення.

За приписами частини 7 статті 40 Господарського кодексу України рішення Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Такий інший порядок передбачено, зокрема, частиною 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до припису якої заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

Таким чином, правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин розглядаються господарськими судами (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15).

Правова позиція, щодо підвідомчості саме господарським судам справ у спорах про визнання недійсним рішень органів Антимонопольного комітету України підтверджується також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2009 № К-16185/08.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає у тому, що обставини, які розглядаються (встановлюються) іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

У пункті 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 3,4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В даному випадку такої неможливості не існувало, з огляду на визначену законом підвідомчість спорів про визнання недійсним рішень органів Антимонопольного комітету України саме господарським судам. Рішення Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №01/54-рш від 12.03.2015 до господарського суду оскаржено не було, отже є чинним.

Якщо під час розгляду справи за позовом органу Антимонопольного комітету України про стягнення сум штрафу та/або пені відповідно до рішення такого органу господарським судом буде з'ясовано, що у розгляді іншого господарського суду знаходиться справа зі спору про визнання даного рішення недійсним, то господарський суд, який розглядає справу за позовом органу Антимонопольного комітету України, згідно з частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України зупиняє провадження у ній до вирішення іншим господарським судом іншої із зазначених справ (пункт 20.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 №15).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково зупинив провадження у справі, оскільки набрання чинності постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 05.06.2015 у справі №816/1262/15-а не є підставою для зупинення даної справи.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Пунктом 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 16 липня 2015 по справі №917/1080/15 скасувати.

Справу № 917/1080/15 направити на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.