ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.08.2015 Справа № 905/427/15

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Сковира Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПК Індустрія

до Державного підприємства Красноармійськвугілля

про стягнення заборгованості в розмірі 209768,18 грн., з яких сума основного боргу 128311, 06 грн., три проценти річних в розмірі 3817, 41 грн., пеня в розмірі 16082, 67 грн., інфляційні витрати 61557, 04 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, за довір. від 30.03.2015р.,

від відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий Дім ПК Індустрія звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Красноармійськвугілля про стягнення заборгованості в розмірі 207886, 88 грн., з яких сума основного боргу 128311, 06 грн., три відсотки річних в розмірі 3395, 56 грн., пеня 16082, 67 грн., інфляційні витрати в розмірі 60097, 59 грн.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 525, 526, 530, 549, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 2020 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором про закупівлю №340 від 10.09.2014р. по результатам відкритих торгів які відбулись 19.08.2014р.

Зазначив, що відповідачем не сплачена в повному обсязі вартість поставленого товару відповідно до договору. Факт отримання відповідачем товару підтверджується накладними. З урахуванням часткової сплати сума основного боргу становить 128311,06 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 3395, 56 грн., пеня 161,04 грн., інфляційні витрати в розмірі 60097, 59 грн.

В ході судового розгляду представником позивача зазначено про допущення технічної помилки в прохальній частині позову, а саме в зазначенні суми пені 161,04 грн. замість 10682,67 грн. 16 липня 2015 року представником позивача через канцелярію суду надана заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 3817,41 грн., пені 16082,67 грн., інфляційних витрат в розмірі 61557,04 грн.

Відповідно до приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Підстави для неприйняття заяви про збільшення розміру позовних вимог у суду відсутні.

02 липня 2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки невідомі, відзиву на позовну заяву не надав, свою правову позицію щодо заявлених позовних вимог суду не довів, вимог ухвал суду не виконав, витребуваних судом документів не надав.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПК Індустрія (Постачальник) та Державним підприємством Красноармійськвугілля (Покупець) укладено договір про закупівлю №340 від 10.09.2014р. по результатам відкритих торгів які відбулись 19.08.2014р. ( далі- Договір).

За умовами даного правочину Постачальник зобовязується поставити покупцю вальниці/підшипники чи роликові (28.15.1.), зазначені в специфікації, а Покупець- прийняти та оплатити товар.(п.1.1. Договору)

Згідно п.1.2 договору кількість, ціна та асортимент товару встановлюється специфікаціями, які є складовими та невід'ємними частинами даного договору.

Строк постачання товару визначено п.5.1. Договору, а саме протягом 140 днів з моменту отримання заявки від Покупця на постачання узгодженої партії товару

Місце поставки товару також визначено Договором (п.5.2.) склад Покупця: вул. Артема, 36, м. Димитров, Донецької області.

У розділі 4 договору Сторони дійшли згоди щодо порядку розрахунків, загальної суми договору: розрахунки проводяться за фактом постачання товару на склад Покупця протягом 30 календарних днів з моменту постачання; форма оплати-безготівкових розрахунок; джерело фінансування-кошти підприємства.

Згідно п.7.3. договору за порушення строків оплати Покупець оплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми поставленого товару за кожен день затримки.

У пункті 10.1. договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з 10.09.2014 і діє до 31.12.2015 р.

На виконання умов договору Позивачем було здійснено поставку на суму 256 622,08грн., що підтверджується видатковими накладними: №1509014 від 15.09.2014р. на суму 221 768,18 грн.;№610002 від 06.10.2014р. на суму 34 232,90 грн.; №2111022 від 21.011.2014 р. на суму 621 грн.

Найменування, асортимент та кількість поставленого товару зазначена у специфікації до договору (а.с.29-30) та в вище перелічених видаткових накладних (а.с.34-35, 39,43)

Факт прийняття товару відповідачем підтверджується підписами осіб, відповідальних за прийняття товарно-матеріальних цінносте, а саме: ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності №411 від 15.09.2014р.; ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №452 від 03.10.2014р.; ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності № 548 від 24.11.2014р. (а.с. 36,40,45)

Крім того факт поставки також підтверджується податковими накладними: № 210 від 15.09.2014р. на суму 221 768,18 грн.; №55 від 06.10.2014р. на суму 34 232,90; №265 від 21.11.2014р. на суму 621,00 грн.

Вищезазначені видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, що підтверджує факт отримання відповідачем товару.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, видаткові накладні є первинними обліковими документами в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем вищевказаних накладних підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач отримав товар, але у визначений у договорі строк за нього не сплатив, своїх договірних зобовязань перед позивачем не виконав, чим порушив умови договору.

З урахуванням часткової сплати, сума основного боргу складає 128311,06 грн.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України, статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем товару та не сплати за поставлений товар відповідно до видаткових накладних у встановлені договором терміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Матеріалами справи доведений факт отримання відповідачем продукції та не сплати відповідно до накладних у встановлені договором терміни. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Щодо нарахованих позивачем та заявлених до стягнення три проценти річних в розмірі 3817, 41 грн., пені в розмірі 16082, 67 грн., інфляційні витрати 61557, 04 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок три проценти річних на суму 3817,41 грн. за прострочення грошових зобовязань суд визнає його вірним, тому вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних у розмірі 3817,41 грн. підлягають задоволенню за його розрахунком.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат у сумі 61557,04 грн. суд визнає його не вірним, оскільки позивачем допущенні арифметичні помилки в розрахунку.

Згідно із рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

За розрахунком суду інфляційні витрати складають - 59524,11 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Матеріали справи належних доказів в спростування доводів позивача не містять, відповідачем таких до суду не надано. За таких обставин та враховуючи, що відповідач свої зобовязання з оплати продукції не виконав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПК Індустрія до Державного підприємства Красноармійськвугілля про стягнення заборгованості в розмірі 209768,18 грн., з яких сума основного боргу 128311, 06 грн., три проценти річних в розмірі 3817, 41 грн., пеня в розмірі 16082, 67 грн., інфляційні витрати 61557, 04 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Красноармійськвугілля (85320, Донецька область, м. Димитров, вул. Ватутіна,1, , відомості про р/р в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПК Індустрія (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6/Д, , відомості про р/р в матеріалах справи відсутні) суму основного боргу в розмірі 128311, 06 (сто двадцять вісім тисяч триста одинадцять) грн., 06 коп., три проценти річних 3817 (три тисячі вісімсот сімнадцять) грн., 41 коп., пеню в розмірі 16082 (шістнадцять тисяч вісімдесят дві) грн., 67 коп., інфляційні витрати в розмірі 59524 (пятдесят девять тисяч пятсот двадцять чотири) грн., 11 коп.

Стягнути з Державного підприємства Красноармійськвугілля (85320, Донецька область, м. Димитров, вул. Ватутіна,1, , відомості про р/р в матеріалах справи відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ПК Індустрія (61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6/Д, , відомості про р/р в матеріалах справи відсутні) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4154 (чотири тисячі сто пятдесят чотири) грн., 70 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 04 серпня 2015 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення буде складено та підписано 07 серпня 2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява