КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа№ 910/26374/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від прокурора: Колодятна А.В. - посвідчення;

від Подільської районної у місті Києві ради: Скриппюк С.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року

у справі № 910/26374/14 (головуючий судя Сташків Р.Б., судді Грєхова О.А., Полякова К.В.)

за позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави - Подільської районної у місті Києві ради, в особі - Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез"

про стягнення 67296,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Подільського району міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою в інтересах держави - Подільської районної у місті Києві ради, в особі - Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез" про стягнення заборгованості та санкцій за Договором оренди № 2003-1 від 05.04.2002 року у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків орендаря за цим договором оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/26374/14 позовні вимоги задоволені повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та припинити провадження у справі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, грубе порушення судом норм процесуального права призвели до не правильного застосування судом норм матеріального права.

Скаржник у своїй апеляції зазначає, що суд не надав належної оцінки неодноразовим фактам порушення Позивачем пункту 1.7. Договору щодо обов'язку виставлення рахунків, що призвело до нібито порушення Відповідачем договірних зобов'язань. Іншими словами, Позивач своїми незаконними діями (бездіяльністю), керуючись надуманими доводами створив умови для відповідальності Відповідача без належних законних підстав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.08.2015 року.

У зв'язку з перебуванням суддів Самсіна Р.І. та Шаптали Є.Ю. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Пономаренко Є.Ю., Сітайло Л.Г.

Позивач, згідно з поданим до суду 29.07.2015 року клопотанням, просить апеляційний суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із тим, що 05.08.2015 року о 12:20 буде розглядатись справа №910/10073/15 в залі судових засідань №5, а тому представник Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району" не зможе бути присутнім на судовому засіданні у залі №9.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, що за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також з огляду на те, що, позивач був обізнаний про судове засідання в Київському апеляційному господарському суді та не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.

Відповідач та позивач до судового засідання, що відбулось 05.08.2015 року, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача та відповідача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

05.04.2002 року між КП "Оренда", як Орендодавцем (правонаступником якого в межах даних правовідносин є Позивач, Додаткова угода від 01.10.2008 року), та Відповідачем, як Орендарем, було укладено Договір № 2003-1, за умовами якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування приміщення площею 100,7 кв.м., розташоване на першому поверсі будинку за адресою: вул. Оболонська, 39, в м. Києві, для розміщення офісу, строком користування до 05.10.2016. Факт передачі приміщення в оренду підтверджується залученим до справи відповідним актом.

Орендна плата за умовами п. 1.4 Договору на початок його дії встановлена в розмірі 1656,39 грн. (у т.ч. ПДВ) на місяць та нараховується з моменту підписання акту прийому-передачі.

Додатковою угодою від 01.11.2006 року сторонами погоджено збільшення розміру місячної орендної плати, а саме, що виходячи з розрахунку станом на 31.08.2006 року проіндексована вартість 1 кв.м. приміщення складає 2585,75 грн., тому розмір місячної орендної плати станом на 31.08.2006 року без індексації та ПДВ - 3254,81 грн., а з ПДВ - 3905,77 грн. (але без індексації).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Орендар зобов'язався вносити орендну плату не пізніше 1 числа наступного місяця в повному обсязі на підставі рахунку Орендодавця, який він виставляє Орендарю не пізніше ніж за 5 днів до 1 числа наступного місяця.

Спірною в межах даного спору є заборгованість, докладний розрахунок якої з періодами нарахування залучений до пояснення Позивача від 19.05.2015, та зокрема заявляються вимоги про стягнення заборгованості:

- з орендної плати за період оренди з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно в сумі 63456,27 грн.;

- з пені за прострочення внесення орендної плати за період оренди з червня 2014 року по листопад 2014 року включно в сумі 2341,82 грн.;

- з 3% річних за прострочення внесення орендної плати за період оренди з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно в сумі 1498,81 грн.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення заборгованості за Договором оренди № 2003-1 від 05.04.2002 року у сумі 67296,90 грн., що складається з заборгованість по орендній платі в розмірі 63456,27 грн., пені в розмірі 2341,82 грн. та 3% річних у сумі 1498,81 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем не належно виконувались зобов'язання щодо орендної плати за договором оренди № 2003-1 від 05.04.2002 року.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Колегія суддів встановила, що укладений між позивачем та відповідачем договор за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Приписами ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Як передбачено ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

На момент укладення Договору сторонами було погоджено орендну плату з ПДВ у розмірі 1656,39 грн., з подальшим визначенням розміру орендної плати за кожний наступний місяць шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, та вказані умови Договору були повністю враховані Позивачем у наданому суду 19.05.2014 року розрахунку.

Також, у розрахунку від 19.05.2015 року Позивачем було враховано, що Додатковою угодою від 01.11.2006 року сторонами погоджено збільшення розміру місячної орендної плати, а саме, що виходячи з розрахунку станом на 31.08.2006 проіндексована вартість 1 кв.м. приміщення складає 2585,75 грн., тому розмір місячної орендної плати станом на 31.08.2006 без індексації та ПДВ - 3254,81 грн., а з ПДВ - 3905,77 грн., але без індексації, тому далі у розрахунку Позивач застосовує у встановленому Договором порядку індекс інфляції до базового розміру орендної плати 3254,81 грн., та вже з урахуванням проіндексованої орендної плати нараховує на неї ПДВ у встановленому законом порядку.

Отже, вказаний розрахунок орендної плати Позивачем було виконано з урахуванням Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, про застосування якої також вказано в Договорі та Додатковій угоді від 01.11.2006 року.

При цьому суд першої інстанції вірно врахував, що застосування встановленого Додатковою угодою від 01.11.2006 року нового розміру орендної плати станом на 31.08.2006 року та його подальша індексація, відбулось за згодою сторін та отримало подальше схвалення.

Так, між сторонами було підписано та скріплено печатками підприємств акти про надання послуг оренди за Договором (акти від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року та від 30.04.2013 року), наведені у яких суми повністю відповідають сумам, що наведені у розрахунку Позивача наданого суду 19.05.2015 року у вигляді таблиці. Підписання сторонами вказаних актів та скріплення їх печатками юридичних осіб свідчить про визнання обома сторонами Договору, та зокрема Відповідачем, застосованої Позивачем методики розрахунку орендної плати та правильності виставлених йому до оплати сум. З огляду на наведене, заперечення Відповідача щодо неправильності розрахунку Позивача вірно не прийняті судом першої інстанції.

З тих самих підстав не приймаються доводи апелянта і стосовно того, що суд не надав належної оцінки неодноразовим фактам порушення Позивачем пункту 1.7. Договору щодо обов'язку виставлення рахунків, що призвело до нібито порушення Відповідачем договірних зобов'язань.

Також, місцевим судом вірно не взяті до уваги твердження Відповідача на врахування Позивачем не всіх здійснених ним оплат, оскільки з наданого Позивачем 19.05.2015 року суду розрахунку вбачається прямо протилежне. Всі оплати, здійснені Відповідачем в межах спірного періоду - з серпня 2012 року по листопад 2014 року включно, були враховані Позивачем, в тому числі враховано останній платіж у листопаді в розмірі 8000,00 грн., а також обґрунтовано не включено до розрахунку раніше присуджену до стягнення з Відповідача рішенням Господарського суду міста Київ у справі № 5011- 30/14438-2012 від 27.11.2012 року заборгованість, яка виникла станом на 31.07.2012.

Щодо оплат Відповідача у липні 2012 року та у грудні 2012 року, то вони вчинені поза спірним в межах даної справи періодом, і належність їх до оплат спірної заборгованості за період оренди з серпня 2012 року по листопад 2014 року Відповідачем перед судом не доведена, зокрема враховуючи п. 1.7 Договору щодо порядку внесення Відповідачем орендної плати за поточний місяць не пізніше 1 числа наступного місяця, та п. 1.10 Договору, за яким Позивачу надано право при частковій оплаті орендної плати в першу чергу зараховувати пеню, а потім - орендну плату. Отже, не зарахування цих оплат Позивачем в погашення спірної в межах даної справи заборгованості визнається судом правомірним, протилежне відповідачем не доведено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 526 Цивільного кодексу України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням.

Як зазначалось, відповідачем не було виконано зобов'язання за договором оренди № 2003-1 від 05.04.2002 року щодо сплати орендної плати, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за наведеним договором на загальну суму 63456,27 грн.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про сплату відповідачем суми заборгованості у розмірі 63456,27 грн.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, які покладені в обґрунтування позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 63456,27 грн. боргу орендної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором оренди № 2003-1 від 05.04.2002 року призвело до прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором, або актом цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони вільні в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначалось, пунктом 6.2. договору № 2003-1 від 05.04.2002 року передбачено, що оренда плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахування пенія в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За таких обставин, керуючись вказаним пунктом договору, враховуючи, що відповідачем не виконані в строк свої зобов'язання стосовно орендної плати на суму 63456,27 грн. за договором № 2003-1 від 05.04.2002 року пред'явив до стягнення пеню у розмірі 2341,82 грн.

За таких обставин, враховуючи, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань підтверджено обставинами та доказами у справі, суд погоджується з наявністю у відповідача обов'язку сплатити позивачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за поставлений товар за кожний день прострочки.

При перевірці судом проведеного позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що сума заявлених до стягнення 3% річних в розмірі 1498,81 грн. є арифметично вірним, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Колегя суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення інтересів держави в межах даного спору, що стали підставою для подання позову заступником прокурора, зокрема, що недоотримання плати за передане в оренду комунальне майно спричиняє прямий збиток державі, в особі територіальної громади району. Отже, враховуючи системний аналіз приписів статті 36 Закону України "Про прокуратуру", норм Господарського процесуального кодексу України та рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99, суд дійшов висновку про наявність у заступника прокурора права на звернення до господарського суду з даним позовом.

З огляду на викладене позовні вимоги Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави - Подільської районної у місті Києві ради, в особі - Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району" є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/26374/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез" на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/26374/14 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймак-Синтез" на рішення господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/26374/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/26374/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/26374/14 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Л.Г. Сітайло

Є.Ю. Пономаренко