РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 Справа № 910/14281/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватне підприємство «Радуга Буд»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Юр М.А. за довіреністю № 7-56/05 від 27.05.2015 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 1113-060313/І, посвідченим 06.03.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованому в реєстрі за № 331, а саме: нежилі приміщення № 1 по № 7 (групи приміщень № 1), № 1, 2, 3 (групи приміщень № 2) з № 1 по № 7 (групи приміщень № 4) загальною площею 236,30 кв. м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32 (літера Д) в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 661-040313 від 04.03.2013 р. в розмірі 199 880 560, 54 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 152 162 460, 00 грн.; заборгованості за відсотками - 31 277 839, 00 грн. за період з 28.07.2014 р. по 25.05.2015 р., пені - 16 440 261, 54 грн. за період з 18.06.2014 р. по 25.05.2015 р., шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною реалізації, яка буде визначена під час проведення виконавчих дій.

При цьому, позивач просив на період реалізації предмета іпотеки у відповідності до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» передати предмет іпотеки в управління до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» з правом укладення договорів оренди, заміни замків та обладнання охоронними пристроями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що між ним та ПП «Радуга Буд» 04.03.2013 р. було укладено Кредитний договір № 661-040313, за умовами якого позивач відкрив відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 7 200 000, 00 дол. США на строк до 25.03.2015 р. З метою забезпечення зобов'язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та відповідачем, як майновим поручителем позичальника, було укладено Договір іпотеки № 1113-060313/І від 06.03.2013 р. Оскільки позичальник порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредиту та щодо сплати відсотків, позивач вирішив звернутись до відповідача з вимогою про виконання зобов'язань за Кредитним договором за рахунок звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Оскільки вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2015 р. порушено провадження у справі № 910/14281/15, залучено до участі у розгляді справи на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство "Радуга Буд", розгляд справи призначено на 08.07.2015 р.

В судовому засіданні 08.07.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 08.07.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 28.07.2015 р.

24.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 28.07.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 28.07.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2015 р. в порядку ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 11.08.2015 р.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 11.08.2015 р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Так, на переконання суду, враховуючи тривалість розгляду даної справи, усім учасникам судового процесу було надано можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, з огляду на що суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Представник позивача в судовому засіданні 11.08.2015 р. надав пояснення про те, що позовні вимоги він підтримує в редакції позовної заяви, тобто в гривневому еквіваленті.

У судовому засіданні 11.08.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2013 р. між позивачем (банк) та третьою особою (позичальник) було укладено Кредитний договір № 661-040313 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого банком позичальнику відкрито відкличну відновлювальну кредитну лінію із загальним лімітом 6 250 000, 00 дол. США.

Кредит надається в строк з 04.03.2013 р. по 01.03.2014 р., якщо інший термін повернення кредиту не встановлений договором про внесення змін до договору або не визначений у відповідності до умов розділу ІV договору (п. 1.3 Кредитного договору).

За користування кредитними коштами у межах встановленого п. 1.3. Кредитного договору строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 20 % річних, за користування кредитними коштами понад строк, визначений п. 1.3 договору, процентна ставка встановлюється у розмірі 40 % річних (п. 1.4.1, п. 1.4.2 Кредитного договору).

В забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором, 06.03.2013 р. між позивачем (іпотекодержатель) та відповідачем (іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки № 1113-060313/1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 331 (далі - Договір іпотеки).

За Договором іпотеки предметом іпотеки є: нежилі приміщення № 1 по № 7 (групи приміщень № 1), № 1, 2, 3 (групи приміщень № 2) з № 1 по № 7 (групи приміщень № 4) загальною площею 236,30 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32 (літера Д). За домовленістю сторін станом на дату укладання Договору іпотеки загальна заставна вартість предмету іпотеки складає 7 561 600, 00 грн. На строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) іпотекодавця (п. 1.3 - 1.6 Договору іпотеки).

Згідно з п. 3.1.2 Договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання або часткового невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або боржником за кредитним договором (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до кредитного договору) звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування витрат на утримання заставленого майна, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет іпотеки, реалізацією предмета іпотеки, відшкодування збитків, завданих порушенням кредитного договору та/або умов даного договору.

Розділ 5 Договору іпотеки визначає порядок звернення стягнення на предмет застави. У разі порушення (часткового порушення) іпотекодавцем умов кредитного договору або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.1 Договору іпотеки).

Пунктом 5.2 Договору іпотеки, зокрема, передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, зокрема, у випадку якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 5.4 Договору іпотеки).

Способи задоволення вимог іпотекодержателя визначені п. 5.5 Договору іпотеки, згідно якого у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим або боржником за кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, така вимога іпотекодержателя задовольняється за рахунок предмета іпотеки, за вибором іпотекодержателя, у порядку, що передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» - шляхом набуття права власності іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, або ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (п. 5.5.1. Договору іпотеки).

Реалізація предмету іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, якщо така згода не досягнута спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки (п. 5.5.2 Договору іпотеки).

Договір іпотеки набув чинності з моменту його підписання сторонами.

22.04.2013 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, яким змінено п. 1.1 кредитного договору і банком відкрито позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію із загальним лімітом 7 200 000, 00 дол. США.

26.02.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого зокрема внесено зміни до п. 1.3 та визначено, що кредит надається строком до 25.02.2015 р.

17.03.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого зокрема внесено зміни до п. 1.3 та визначено, що кредит надається строком до 25.03.2015 р.

08.04.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого визначено, що за резервування та обслуговування кредитної лінії за квітень 2014 року позичальник по 12.05.2014 р. (включно) сплачує банку комісію у розмірі 5 256 000, 00 грн.

30.04.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого визначено, що Договір про внесення змін до кредитного договору від 08.04.2014 р. втрачає чинність.

06.05.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого визначено, що за резервування та обслуговування кредитної лінії за травень 2014 року позичальник по 10.06.2014 р. (включно) сплачує банку комісію у розмірі 8 160 000, 00 грн.

30.05.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого визначено, що Договір про внесення змін до кредитного договору від 06.05.2014 р. втрачає чинність.

03.06.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого визначено, що за резервування та обслуговування кредитної лінії за червень 2014 року позичальник по 10.07.2014 р. (включно) сплачує банку комісію у розмірі 8 090 000, 00 грн.

03.07.2014 р. між позивачем та третьою особою укладено Договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого визначено, що вони розривають з 30.06.2014 р. Договір про внесення змін до кредитного договору від 03.06.2014 р..

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання з видачі кредиту згідно умов Кредитного договору належним чином.

Однак, позичальник станом на 25.03.2015 р. заборгованість за кредитом та відсотками не погасив, в результаті чого заборгованість за кредитом склала 7 200 000, 00 дол. США та за відсотками за користування кредитом - 1 480 000, 00 дол. США, що підтверджується матеріалами справи та розрахунком.

Доказів погашення вказаної суми боргу станом на час розгляду даного спору в суді в матеріали справи не представлено.

У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом, позивач також здійснив нарахування пені у розмірі 777 917, 78 дол. США за період з 18.06.2014 р. по 25.05.2015 р.

Так, пунктом 5.2. Кредитного договору було передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів та комісій за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0, 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості. У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовляються, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом) припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як зазначає позивач, з огляду на допущені позичальником порушення умов Кредитного договору, він звернувся до нього з листом за № 154-31-20 від 02.02.2015 р., в якому виклав вимогу про повернення грошових коштів

Також, відповідно до пояснень позивача, він звернувся до відповідача з листом за № 153-31-20 від 02.02.2015 р. з вимогою про повернення грошових коштів та попередив про те, що в разі невиконання його вимог, він розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки вимоги позивача задоволені не були, він вирішив звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Так, зокрема, за результатом звернення позивача з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за Кредитним договором, рішенням господарського суду Київської області від 21.05.2015 р. у справі № 911/1299/15 було вирішено стягнути з Приватного підприємства «Радуга Буд» на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» 7 200 000 (сім мільйонів двісті тисяч) доларів США 00 центів заборгованості по кредиту, 980 000 (дев'ятсот вісімдесят тисяч) доларів США 00 центів заборгованості по процентах, 85 612 (вісімдесят п'ять тисяч шістсот дванадцять) доларів США 93 центів пені.

Поряд з цим, позивач вирішив звернутись до суду з позовом і до іпотекодавця.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між позивачем та третьою особою договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, з огляду на що у нього виникла заборгованість перед позивачем: за кредитом - 7 200 000, 00 дол. США та за відсотками за користування кредитом - 1 480 000, 00 дол. США.

Згідно зі ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, пунктом 5.2. Кредитного договору було передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів та комісій за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості. У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовляються, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом) припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач нарахував пеню 777 917, 78 дол. США за період з 18.06.2014 р. по 25.05.2015 р., що в еквіваленті на дату написання ним позовної заяви склала 16 440 261, 54 грн.

Перевіряючи розрахунок пені, суд відзначає, що позивач не врахував, що згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку показник в 0,1 % за кожен день перевищував подвійну облікову ставку НБУ в період до 06.02.2015 р.

Також, розраховуючи пеню в іноземній валюті, позивач не врахував, що чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, з огляду на що, у випадку вираження основного грошового зобов'язання в іноземній валюті пеня має розраховуватись шляхом попереднього переведення суми боргу в грошову одиницю України - гривню з подальшим нарахуванням пені в розмірі, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ за період прострочення.

Так, відповідно до правової позиції Верхового Суду України в постанові № 3-29гс15 від 01.04.2015 р. у справі № 909/660/14, визначено, що максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Здійснивши вірний розрахунок пені за обраний позивачем період, суд встановив, що вона має складати: щодо заборгованості по кредиту - 11 988 005,12 грн., по відсоткам - 3 740 957,28 грн., всього - 15 728 962,40 грн.

Відповідно до ст. 564 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статтями 38 та 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що позичальник, майновим поручителем якого виступив відповідач, неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки за спірним Кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначається: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації та спосіб реалізації.

У ч. 6 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Позивач в позовній заяві просить суд встановити спосіб реалізації предмета застави на прилюдних торгах, тому вартість предмета застави повинна бути встановлена суб'єктом оціночної діяльності, під час здійснення виконавчого провадження, оскільки вартість предмета іпотеки може змінитися (стан предмета іпотеки може бути погіршений) враховуючи час, протягом якого буде проводитися виконавче провадження.

Також, позивач просить суд передати предмет іпотеки в управління до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» з правом укладення договорів оренди, заміни замків та обладнання охоронними пристроями

Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації.

Разом з тим, розглянувши вимогу позивача щодо передачі предмету іпотеки в управління на період його реалізації до ПАТ «Європейський газовий банк», суд відмовляє у її задоволенні, так як останній не обґрунтував необхідність задоволення даної вимоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню до Державного бюджету України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. В рахунок погашення заборгованості Приватного підприємство «Радуга Буд» (07454, Київська область, Броварський район, село Требухів, вулиця Котовського, будинок 1-Б, ) перед Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (04073, місто Київ, проспект Московський, будинок 16, ) за Кредитним договором № 661-040313 від 04.03.2013 р., а саме: за кредитом - 152 162 460 (сто п'ятдесят два мільйони сто шістдесят дві тисячі чотириста шістдесят) грн. 00 коп.; за відсотками - 31 277 839 (тридцять один мільйон двісті сімдесят сім тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн. 00 коп., пені - 15 728 962 (п'ятнадцять мільйонів сімсот двадцять вісім тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 40 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 1113-060313/І, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (04073, місто Київ, проспект Московський, будинок 16, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» (03151, місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 32; ) і посвідченим 06.03.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованому в реєстрі за № 331, а саме: нежилі приміщення № 1 по № 7 (групи приміщень № 1), № 1, 2, 3 (групи приміщень № 2) з № 1 по № 7 (групи приміщень № 4) загальною площею 236,30 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32 (літера Д) шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни» (03151, місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 32; ) на користь Державного бюджету України 72 819 (сімдесят дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять) грн. 94 коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.08.2015 р.

Суддя В.С. Ломака