РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2015Справа №910/12605/15

За позовом Військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1
До Корпорації «ТАСКО»
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство оборони України
Про стягнення 507 052,75 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:
Прокурор - Спора А.І.;
від позивача Глазунов М.Ю. представник за довіреністю;
від відповідача Полонська А.Б. представник за довіреністю;
від третьої особи Глазунов М.Ю. представник за довіреністю.

В судовому засіданні 03.08.2015 судом у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Військовий прокурор Чернігівського гарнізону Центрального регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з Корпорації «ТАСКО» заборгованості за договором № 1 від 08.01.2014 про надання послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів у розмірі 466 813,11 грн. (за період з січня по грудень 2014 року) та пені у розмірі 40 239,64 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/12605/15 та розгляд справи призначено на 18.06.2015.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 до участі у розгляді справи залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство оборони України, розгляд справи відкладено на 02.07.2015.
В судовому засіданні 02.07.2015 оголошено перерву до14.07.2015.
14.07.2015 відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору на 15 днів, про що винесено відповідну ухвалу, а також оголошено перерву до 03.08.2015.
В судовому засіданні 03.08.2015 прокурор та представник позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Позов мотивований тим, що відповідачем всупереч умов укладеного договору № 1 від 08.01.2014 про надання послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів не було оплачено надані позивачем послуги зберігання.
Представник відповідача в судовому засіданні 03.08.2015 проти заявлених вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити. У письмовому відзиві на позов в обґрунтування заперечень посилався на те, що сертифікатом Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини від 29.08.2014 № 2676/05-4, виданим Віце-президентом Торгово-промислової палати України Непраном М.І., підтверджено настання форс-мажорних обставин для відповідача за договором № 274/п/7-09 від 06.10.2009, згідно якого відповідач виконував роботи з утилізації непридатних для подальшого використання і зберігання та надлишкових боєприпасів та їх елементів. Оскільки за договором № 274/п/7-09 від 06.10.2009 оплата виконаних відповідачем робіт припинилася, відповідач позбавлений можливості виконувати свої зобов`язання по сплаті вартості послуг зберігання за договором № 1 від 08.01.2014.
Третя особа позов підтримала, у письмових поясненнях зазначила, що Корпорацією «ТАСКО» не виконано належним чином своїх зобов`язань за договором № 1 від 08.01.2014 про надання послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів у розмірі 466 813,11 грн. Військовою частиною НОМЕР_1 направлялись до оплати відповідачу рахунки фактури, проте надані послуги зберігання за період з січня по грудень 2014 року відповідачем не оплачені.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
08.01.2014 між Військовою частиною НОМЕР_1 , як зберігачем, та відповідачем Корпорацією «ТАСКО», як поклажодавцем, укладено Договір № 1 про надання послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів (далі договір зберігання № 1 від 08.01.2014).
Умовами договору зберігання № 1 від 08.01.2014 сторони узгодили, що поклажодавець доручає зберігачу, а зберігач бере на себе зобов`язання надати послуги по зберіганню 23мм патронів в кількості 1 551 883 од./1 108,48 т. на виконання умов договору від 06.10.2009 № 274/п/7-09, додаткової угоди від 21.-1.2011 № 3 та розпорядження КМУ від 02.03.2010 № 383-р (договір комісії) (п. 1.1), сума договору складає 35,00 грн. без ПДВ за 1 тону в місяць зберіганню боєприпасів та їх елементів (п. 1.2).
Зберігач приймає на себе наступні зобов`язання: здійснювати зберігання боєприпасів та їх елементів, які не перевищують встановлені нормативи за рахунок коштів поклажодавця (п. 2.2.1), надавати можливість отримувати з зберігання боєприпаси та їх елементи за вимогою (завданням) з дозволу поклажодавця (п. 2.1.5).
Відповідно до п. 2.2.2 договору зберігання № 1 від 08.01.2014, поклажодавець зобов`язався сплатити зберігачу вартість наданих послуг у відповідності до умов даного договору.
Пунктом 3.3 договору зберігання № 1 від 08.01.2014 передбачено, що поклажодавець зобов`язується сплачувати вартість послуг по зберіганню боєприпасів та їх елементів зберігачу в 10-денний термін з дня затвердження сторонами акту виконаних робіт та отримання рахунку на оплату цих послуг.
Згідно пункту 3.4 договору зберігання № 1 від 08.01.2014 за порушення терміну оплати робіт поклажодавець сплачує зберігачу за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості.
Згідно пунктом 5.1 договору зберігання № 1 від 08.01.2014 сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, що випливають з даного договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили, у тому числі стихійних лих, пожеж, повеней, землетрусів, військових дій, масових заворушень, диверсій, страйків, блокади або інших обставин, що не залежать від волі сторін, за умови, що дані обставини безпосередньо вплинули на виконання умов цього договору, та їх неможливо було передбачити на момент укладення договору.
Договір набирає чинності з 30.12.2013 до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 6.1 договору зберігання № 1 від 08.01.2014).
Також сторонами договору зберігання № 1 від 08.01.2014 було узгоджено розрахунок вартості зберігання боєприпасів та їх елементів, а саме: 35,00 грн. без ПДВ за 1 тону в місяць.
На виконання договору поклажодавцем передано, а зберігачем прийнято на зберігання майно, про що свідчить акт приймання - передачі від 30.12.2013, складений між Військовою частиною НОМЕР_1 , як зберігачем, та відповідачем Корпорацією «ТАСКО», як поклажодавцем.
Згідно з актами наданих послуг по договору зберігання № 1 від 08.01.2014, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками обох сторін, зберігачем було надано, а поклажодавцем прийнято послуги по зберіганню майна -23 мм патронів у кількості 1 551 883 одиниць, вага брутто 1 108,48 тон загалом на суму 465 561,60 грн., а саме:
- за період з 31.12.2013 по 31.01.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 9 від 10.10.2014;
- за період з 01.02.2014 по 28.02.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 10 від 10.10.2014;
- за період з 01.03.2014 по 31.03.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 11 від 10.10.2014;
- за період з 01.04.2014 по 30.04.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 12 від 10.10.2014;
- за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 13 від 10.10.2014;
- за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 14 від 10.10.2014;
- за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 15 від 10.10.2014;
- за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 16 від 10.10.2014;
- за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 17 від 10.10.2014;
- за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 18 від 10.10.2014;
- за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 22 від 30.12.2014;
- за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 на суму 38 796,80 грн. без ПДВ, і на яку позивачем сформовано до оплати відповідачем рахунок фактуру № 23 від 30.12.2014.
Крім того, Військовою частиною НОМЕР_1 було сформовано та виставлено відповідачу рахунок фактуру № 6 від 02.06.2014 на суму 196 487,02 грн. щодо оплати послуг за договором № 1 від 08.01.2014 за січень-травень 2014 включно.
30.01.2015 Військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу претензію № 293, в якій просила погасити заборгованість за надані послуги зберігання майна по договору № 1 від 08.01.2014 в сумі 466 813,11 грн. за період з січня 2014 по грудень 2014 року.
Як зазначав прокурор у позові, на момент звернення з відповідним позовом, відповідачем не була погашена заборгованість за надані послуги зберігання майна по договору № 1 від 08.01.2014 в сумі 466 813,11 грн. за період з січня 2014 по грудень 2014 року, що і стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.
Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк термін виконання боржником обов`язку не встановлено або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вимогами ст.610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору зберігання № 1 від 08.01.2014 зберігачем було надано, а поклажодавцем (відповідачем) прийнято послуги по зберіганню майна, що підтверджується актами наданих послуг по договору зберігання № 1 від 08.01.2014, які підписані представниками сторін та посвідчені печатками обох сторін. Однак вартість цих послуг відповідачем не оплачена.
При цьому, суд зазначає, що згідно поданого прокурором розрахунку позовних вимог, вартість послуг зберігання за січень місяць 2014 року, заявлена до стягнення, визначена в сумі 40 048,31 грн. Проте, згідно акту наданих послуг за період з 31.12.2013 по 31.01.2014, який підписано і посвідчено печатками обох сторін, вартість відповідних послуг за січень 2014 року узгоджена сторонами в сумі 38 796,80 грн.
Враховуючи викладене, станом на момент вирішення спору, відповідачем не здійснено оплату послуг по зберіганню майна на суму 465 561,60 грн. за період з січня по грудень 2014 року (по 38 796,80 грн./на місяць), строк оплати яких настав згідно п. 3.3 договору № 1 від 08.01.2014, і з оплати яких відповідачем допущено прострочення.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Підстави господарсько-правової відповідальності наведені у ст. 218 Господарського кодексу України. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
У п 5.1 договору №1 від 08.01.2014 сторони встановили, що звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, що випливають з даного договору, за наявності форс-мажорних обставин. Звільнення від відповідальності можливе лише за умови, що такі обставини безпосередньо вплинули на виконання умов цього договору та їх не можливо було передбачити на момент укладання договору.
Сертифікатом від 29.08.2014 № 2676/05-4, на який посилається відповідач, засвідчено наявність форс-мажорних обставин по іншому договору, а тому цей сертифікат не підтверджує існування у відповідача обставин, що унеможливили здійснення розрахунків за договором зберігання.
Враховуючи викладене, а також те, що порушення зобов`язань контрагентами відповідача в силу приписів ст. 218 Господарського кодексу України не може розглядатися як підстава для звільнення відповідача від його зобов`язань за договором зберігання, з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 підлягає стягненню документально підтверджена заборгованість в сумі 465 561,60 грн.
За прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг позивач просив стягнути 40 239,64 грн. пені з посиланням на пункт 3.4 договору № 1 від 08.01.2014.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Оскільки у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в сумі 465 561,60 грн., зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, що згідно вимог ст. 549, 611, 610, 612 Цивільного кодексу України, п. 3.4 договору № 1 від 08.01.2014 є підставами для стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, вимога позивача про стягнення пені є правомірною.
Однак, за розрахунком суду розмір пені за період з 01.07.2014 по 30.01.2015 становить 37 924,10 грн. Так, військовою частиною НОМЕР_1 було сформовано та виставлено відповідачу рахунок фактуру № 6 від 02.06.2014 на суму 196 487,02 грн. щодо оплати послуг за договором № 1 від 08.01.2014 за січень-травень 2014 включно, проте, документально підтверджений борг відповідача за наведений період складає суму в розмірі 193 984,00 грн. (по 38 796,80 грн. за 5 місяців згідно узгоджених сторонами актів), який підлягав оплаті у строк, визначений п. 3.3 наведеного договору (до 12.06.2014).
За таких обставин, вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 465 561,60 грн. основного боргу та 37 924,10 грн. пені.
Судовий збір згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог і підлягає стягненню в доход Державного бюджету України.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Корпорації «ТАСКО» (; місцезнаходження: 04071, м. Київ-71, вул. Ярославська, 5/2 «Б») на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 років Перемоги) суму заборгованості в розмірі 465 561 (чотириста шістдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн. 60 коп. та 37 924 (тридцять сім тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 10 коп. пені.
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Стягнути з Корпорації «ТАСКО» (; місцезнаходження: 04071, м. Київ-71, вул. Ярославська, 5/2 «Б») в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 10 069 (десять тисяч шістдесят дев`ять) грн. 72 коп.
5.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 років Перемоги) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 71 (сімдесят одна) грн. 34 коп.
Видати наказ відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення господарського суду складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 12.08.2015

Суддя Ю.М.Смирнова