ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 року Справа № 904/3643/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - доповідача

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження голови суду Євстигнеєва О.С. від 11.08.15р.)

Секретар судового засідання Назаренко С.Г.

За участю представників сторін:

від відповідача: Ємельянова А.Г. представник, довіреність № 943 від 02.07.15;

від позивача: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015р. у справі № 904/3643/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір", м. Київ

до Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського, м.Кривий Ріг,

про стягнення заборгованості в сумі 38 922, 11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015р. (суддя Мельниченко І.Ф.) позов задоволено. Стягнуто з Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Український папір" 25 987, 50 грн. основного боргу, 3 296, 10 грн. пені, 8 999, 95 грн. інфляції, 639, 26 грн. річних, 1 827,00 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Донецький національний університет економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково як прийняте з порушенням норм матеріального права, недотриманням норм процесуального права, при неповному дослідженні доказів, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, в решті рішення залишити без змін. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не забезпечив повного, всебічного та неупередженого розгляду справи по суті, оскільки розглянув справу без участі представника Відповідача та відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Зазначив, що 17.10.2014р. згідно з наказом Міністерства освіти і науки України № 1178 ДонНУЕТ був переміщений до м. Кривий Ріг; усі печатки, штампи, документи фінансової звітності залишились на території університету у м. Донецьк та відповідно до висновків Саксаганського РВ КМУ УМВД України у Дніпропетровській області від 23.10.2014р. та від 15.12.2014р. вважаються втраченими та є недійсними. Зауважив, що про наявність будь-яких договірних відносин з Позивачем та про заборгованість не знав; Позивач не намагався врегулювати спір у досудовому порядку, позовна заява ним отримана також не була. Вважає, що саме через виникнення форс-мажорних обставин (проведення антитерористичної операції) та блокування роботи Відповідача з 15.05.2014р. не мав змоги виконати умови договору та за наявних обставин відповідно до розділу 7 договору має бути звільнений від санкцій за договором (пеня, 3% річних та інфляційні втрати).

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів скаржника заперечив з огляду на те, що будь-яких порушень норм процесуального права судом допущено не було, Відповідач був обізнаний про розгляд справи у суді і не був позбавлений права прийняти участь у судовому засіданні (керівник безпосередньо або будь-яка особа за довіреністю) та надати докази на підтвердження своїх заперечень. Тому, судом правомірно були застосовані положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та справа розглянута за наявними доказами. Зазначив, що договір був підписаний сторонами 21.01.2014р., поставка товару відбулася 05.06.2014р. та 11.06.2014р., борг виник відповідно 26.06.2014р. та 02.07.2014р. Тому, посилання Відповідача про зміну місцезнаходження та відновлення втрачених печаток не може бути прийнято судом до уваги, оскільки такі дії почали здійснюватися Відповідачем у жовтні 2014 року. Звернув увагу суду, що в порушення п. п. 7.3., 7.4. договору Відповідач ані повідомив Позивача про виникнення форс-мажорних обставин, ані підтвердив строк дії таких обставин сертифікатом Торгово - промислової палати України. Під час розгляду справи у суді першої інстанції такого висновку Відповідачем надано не було, неможливість подачі в силу ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України ним не обґрунтована. Вважає дії Відповідача такими, що спрямовані на навмисне затягування судового процесу. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Український папір" як постачальником (надалі - Позивач) та Донецьким національним університетом економіки і торгівлі ім. М. Туган-Барановського як покупцем (надалі - Відповідач) був укладений договір № 14п/2014 (далі - Договір) строком дії з моменту підписання до 31.12.2014р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.1.1. Договору Позивач зобов'язався поставити, а Відповідач прийняти та оплатити товар - папір в асортименті (Код згідно ДК ПП 016-2010: 17.12.1). Загальна сума договору складає 260 895,00 грн у т.ч. ПДВ 43 482,50 грн. (п.2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, Позивач здійснює поставку товару протягом одного дня з дня подання Відповідачем відповідної заявки, частинами в асортименті та кількості, визначених Відповідачем у поданій заявці. Приймання передача товару по кількості проводиться відповідно до товаросупровідних документів, по якості - відповідно до документів, що засвідчують його якість.

В якості додатку до Договору сторонами була підписана специфікація на суму 260 895,00 грн (а.с. 19).

На виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 25 987, 50 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № Дц-01521 від 05.06.2014 р. на суму 18 562,50 грн. та № Дц-01551 від 11.06.2014 р. на суму 7 425,00 грн. (а.с. 21-23). Відповідачем товар був прийнятий, про що свідчить підпис уповноваженого довіреністю №000083 від 05.06.2014р. представника Русальчук А.В. на зазначених накладних в графі «отримав», та не заперечується Відповідачем.

Відповідно до п. 4 Договору розрахунки за товар проводяться у вигляді безготівкових платежів у національній валюті України на поточний рахунок Позивача. Відповідач на підставі видаткової накладної проводить оплату поставленого товару у розмірі 100% протягом двадцяти календарних днів з моменту поставки.

Відповідач оплату товару не здійснив, внаслідок чого перед Позивачем у нього виникла заборгованість у сумі 25 987,50 грн.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з огляду на те, що доказів оплати поставленого товару за Договором на час прийняття рішення у справі сторонами до суду надано не було, строк оплати по Договору настав: останній день оплати за накладною № Дц-01521 - 25.06.2014р. та 01.07.2014р. за накладною № Дц-01521, колегія суддів вважає правомірною позицію суду першої інстанції щодо стягнення з Відповідача заборгованості у сумі 25 987, 50 грн.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 6.4. Договору сторони передбачили, що у разі затримки оплати за поставлений товар постачальником, Відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на час прострочення, від суми заборгованості за поставлений товар.

Враховуючи наведене, пеня за період прострочення з 26.06.2014р. по 26.12.2014р., розрахована на суму боргу 18 562,50 грн, буде складати 2342,44 грн, за період з 02.07.2014р. по 02.01.2015р. на суму боргу 7 425,00 грн - 953,66 грн. Тому судом першої інстанції правомірно стягнуто з Відповідача пеню за неналежне виконання зобов`язань у загальному розмірі 3296,10 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період прострочення з 26.06.2014р. по 22.04.2015р. (у сукупності по кожній накладній) 3% річних становлять 639,26 грн, інфляційні втрати, розраховані по двом накладним за загальний період з липня 2014 року по квітень 2014 року складають 13 898,12грн, проте вірно задоволені судом першої інстанції в межах заявлених Позивачем в цій частині позовних вимог - 8 999,95 грн.

Стосовно заперечень скаржника суд зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про порушення провадження у справі від 29.04.2015р. та призначення справи до розгляду на 02.06.2015р. була отримана Відповідачем 06.05.2015р.(поштове повідомлення, а.с. 53). Проте, 14.05.2015р. Відповідачем до суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю надання відзиву на позов через необізнаність із підставами та предметом позову, оскільки Позивачем не надіслано Відповідачу копії позовної заяви та не здійснені заходи по врегулюванню спору у досудовому порядку. А 29.05.2015р. Відповідачем подано повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю юрисконсульта в іншому судовому засіданні. Судом першої інстанції клопотання Відповідача залишено без задоволення, зазначено, що коло представників юридичної особи у судовому засіданні відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України не обмежено.

Права та обов`язки сторони у господарському процесі закріплені у ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої Відповідач має право визнати позов повністю або частково. Крім того, сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходи до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що Відповідач не був позбавлений права надати довіреність на участь у судовому засіданні будь-якій особі, а отже не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні. Крім того, Відповідачем не були виконані вимоги ухвали суду від 29.04.2015р.: відзив на позовну заяву, контррозрахунок позову, докази виконання зобов`язань суду не надані. Отже, в даному випадку має місце неналежне виконання Відповідачем своїх обов`язків як сторони судового процесу, а не порушення судом норм процесуального права.

Стосовно заперечень скаржника щодо наявності форс-мажорних обставин, які звільнюють його від відповідальності, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Вказане також роз'яснено у п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. в редакції п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р.).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Проте, Відповідачем доказів на підтвердження відсутності своєї вини на час винесення судом першої інстанції рішення не надано, сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин № 4751 датований 20.07.2015р. та виданий на звернення № 968 від 10.07.2015р., тобто як звернення, так і видача сертифікату відбулися після прийняття судом першої інстанції рішення по суті спору та не можуть бути прийняті до уваги.

Посилання скаржника на листи Саксаганського РВ КМУ УМВД України у Дніпропетровській області від 23.10.2014р. та від 15.12.2014р., в яких зроблений висновок про втрату гербової печатки, штампів Відповідача та визнання їх недійсними, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки такі відповіді зроблені на заяви Відповідача від 21.10.2014р., 02.12.2014р. та не впливають на оцінку доказів у справі, зокрема, стосовно укладення Договору та виконання його сторонами.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області - без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Донецького національного університету економіки і торгівлі ім.М.Туган-Барановського залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015р. у справі №904/3643/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку з дати її прийняття.

Постанова складена в повному обсязі 13.08.2015р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік