ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/4360/15
За позовом Українсько-російського Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії "ЮГОС", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця", с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області

про стягнення 52 806 грн. 05 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Тарянік К.О. - представник, дов. від 01.09.2012р. б/н;

Красько І.З. - представник, дов. від 24.06.2015р. б/н (був присутній у судових засіданнях 08.07.2015р., 09.07.2015р. та 27.07.2015р.);

від відповідача: Брез В.І.- представник, дов. від 24.07.2015р.;

Кузьміна О.П.- представник, дов. від 26.01.2015р. №ШО-26/01-15 (був присутній у судових засіданнях 08.07.2015р., 09.07.2015р. та 16.07.2015р.).

СУТЬ СПОРУ:

Позивач з урахуванням заяви (вх. №44486/15 від 09.07.2015р.) просить стягнути з відповідача 52 806 грн. 05 коп., що складає 43 925 грн. 55 коп. - інфляційних втрат, які виникли внаслідок не оплати юридичних послуг за договором від 19.04.2010р. про надання правової допомоги та 8 880 грн. 50 коп. - 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що: - постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2013р. у справі №904/3268/13 скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2013р. в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ "Шаролезька вівця" на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торговельної компанії "Югос" заборгованості у розмірі 52 513, 73 грн. і в цій частині в позові відмовлено, в решті рішення та постанову у даній справі про стягнення з ТОВ "Шаролезька вівця" на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торговельної компанії "Югос" заборгованості у розмірі 100 605 грн. 74 коп. залишено без змін; - виконавче провадження було закінчено 28.04.2015р.; - фактично рішення суду було виконано відповідачем 09.04.2015р.; - відповідно до статті 635 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у відзиві (вх. №44482/15 від 09.07.2015р.) на позов просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне: - грошові кошти перераховувалися позивачу через виконавчу службу відповідно до черги, зазначеної в Законі України "Про виконавче провадження"; - відповідач не утримував кошти позивача та не проводив господарську діяльність; - позивач не має підстав брати за точку відліку момент набрання сили рішенням у справі №16/5005/978/2012.

Позивач у поясненнях (вх. №44792/15 від 10.07.2015р.) до позовної заяви зазначає: - чинним законодавством передбачено гарантії забезпечення та дотримання прав господарюючих суб'єктів, тому посилання відповідача на неможливість виконання обов'язків не є обґрунтованим; - факти, на які посилається позивач, не можуть вважатись об'єктивними підставами для невиконання рішення суду; - строк нарахування річних та інфляційних втрат розраховано правильно.

Відповідач у додаткових поясненнях (вх.№48663/15 від 27.07.2015р.) просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що: - відсутні законні підстави для нарахування згідно із статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційних та 3% річних, тому що накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника за заявою саме позивача не давало змоги відповідачу реалізувати майно для термінового розрахунку з кредиторами; - саме позивач ініціював проведення оцінки за для подальшої реалізації майна боржника виконавчою службою і не скористався нагодою не з вини відповідача, а всі гроші від проведення господарської діяльності відповідача надходили на розрахункові рахунки відповідача і знаходились у розпорядженні ДВС; - надані позивачем документи (а.с. 20-21), які начебто підтверджують витрати на правову допомогу, не мають доказів фактичної сплати, відсутній акт виконання послуг, та докази сплати з вищезазначеної суми податків.

За клопотанням позивача здійснювався запис розгляду судової справи за допомогою технічних засобів, а саме: автоматизованої системи „Документообіг господарських судів" на носій CD-R серійний номер 1011106LD36942.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2013р. у справі №904/3268/13 за позовом Українсько-російського Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії "ЮГОС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця" про стягнення 153 119,47 грн. з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ШАРОЛЕЗЬКА ВІВЦЯ" на користь позивача - Українсько-російського Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії "ЮГОС" стягнено 153 119 грн. 47 коп. заборгованості; з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ШАРОЛЕЗЬКА ВІВЦЯ" в дохід державного бюджету України стягнено 3 062 грн. 39 коп. судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2013р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2013р. у справі №904/3268/13 залишено без змін.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 26.11.2013р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 р. у справі № 904/3268/13 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2013 р. скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ "Шаролезька вівця" на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торговельної компанії "Югос" заборгованості у розмірі 52 513, грн. 73 коп., і в цій частині в позові відмовлено; в решті рішення та постанову у даній справі про стягнення з ТОВ "Шаролезька вівця" на користь Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торговельної компанії "Югос" заборгованості у розмірі 100 605 грн. 74 коп. залишено без змін; стягнено з Українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю торговельної компанії "Югос" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця" 1 050 грн. 27 коп. судового збору за подання позовної заяви, 525 грн. 14 коп. за подання апеляційної скарги та 525 грн. 14 коп. за подання касаційної скарги.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2013р. у справі №904/3268/13 встановлено, що:

- 19.04.2010 адвокат Колошин Вадим Петрович (Адвокат) та товариство з обмеженою відповідальністю "ШАРОЛЕЗЬКА ВІВЦЯ" (Відповідач, Клієнт) уклали договір про надання правової допомоги №б/н (надалі - Договір), відповідно до умов якого адвокат прийняв на себе зобов'язання надавати Клієнту правову допомогу, а Клієнт зобов'язався приймати і оплачувати її на умовах, передбачених цим Договором (п.1.1. Договору).

- відповідно до пункту 3.1. Договору, за надання правової допомоги Клієнт виплачує Адвокату гонорар, розмір якого залежить від виду що надаються Адвокатом послуг, об'єму робіт, ступеня складності і новизни правових питань, необхідністю відряджень і інше. Розмір гонорару визначається сторонами в Додатковій угоді. Акцепт або оплата рахунку, виставленого Адвокатом, прирівнюється до підписання Додаткової угоди;

- 25.11.2011 Адвокат та Клієнт уклали додаткову угоду №8 до Договору, відповідно до якої Адвокат зобов'язався вивчити та розробити позицію на підставі наданих ТОВ "ШАРОЛЕЗЬКА ВІВЦЯ" документів для пред'явлення позову до ТОВ агрофірма "Олімпекс-Агро" про відшкодування збитків, завданих ТОВ агрофірма "Олімпекс-Агро" зайняттям сільськогосподарських угідь, погіршенням якості грунтового покриву та як наслідок неодержання доходів; представляти інтереси клієнта в господарському суді Дніпропетровської області та в апеляційному господарському суді Дніпропетровської області, що включає в себе підготовку позовної заяви (позовних заяв), апеляційної скарги або відзиву, та інших заяв, клопотань по справі, які будуть потрібні для процесу;

- згідно з пункту 2 Додаткової угоди №8 від 25.11.2011 до Договору, Клієнт зобов'язався сплатити 41 000,00 грн. (сорок одна тисяча гривень) до 07.12.2011; 30% від усіх стягнутих судом на користь Клієнта коштів, з яких повинні будуть відраховані кошти, що зазначені у пункті 2.1. цієї угоди;

- відповідач зобов'язання в частині оплати 41 000,00 грн. виконав, а тому Адвокат приступив до виконання Додаткової угоди №8 від 25.11.2011 р. до Договору;

- адвокат свої зобов'язання за додатковою угодою №8 від 25.11.2011 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 19.04.2011 виконав в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи №16/5005/978/2012 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ШАРОЛЕЗЬКА ВІВЦЯ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс-Агро" про стягнення 647 064 грн. 89 коп.,;

- з пунктом 2.2. Додаткової угоди №8 від 25.11.2011 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 19.04.2010, строк виконання зобов'язання з оплати Адвокату решти гонорару пов'язаний з винесеним рішенням та набрання ним законної сили;

- оскільки рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2012 у справі №16/5005/978/2012 набрало законної сили 24.04.2012, що підтверджується наказом господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2012 у справі №16/5005/978/2012, зобов'язання Відповідача з оплати Адвокату гонорару настало 24.04.2012.

- відповідач оплату гонорару Адвокату не здійснив;

- 18.03.2013 Колошин Вадим Петрович (Цедент) та УКРАЇНСЬКО-РОСІЙСЬКЕ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "ЮГОС" (Цесіонарій) уклали договір відступлення права вимог №б/н;

- відповідно до пунктів 1, 2 зазначеного Договору, він спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, Цедентом Цесіонарієві права вимоги, належного Цедентові, в межах яких Цесіонарій стає кредитором за Договором про надання правової допомоги №б/н від 19.04.2010 між Цедентом та товариством з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця";

- за цим Договором до Цесіонарія перейшло права вимагати (замість Цедента) від товариства з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця" належного та реального виконання наступних обов'язків: сплати коштів за договором про надання правової допомоги від 19.04.2010 та за додатковою угодою №8 від 25.11.2011. включаючи основне зобов'язання та усіх інших сум, що відповідно до зазначеної додаткової угоди мають бути виплачені Цеденту товариством з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця".

- відповідач був повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі додаткової угоди №8 від 25.11.2011 до договору про надання правової допомоги №б/н від 19.04.2010, що підтверджується листами Адвоката Колошина В.П. вих. №б/н від 22.03.2013 та Позивача вих. №25/03/1 від 25.03.2013;

- крім того, в листі Позивача вих. №25/03/1 від 25.03.2013 містилась вимога щодо оплати Відповідачем на його користь 153 119,47 грн. на підставі додаткової угоди №8 від 25.11.2011 до договору про надання правової допомоги №б/н від 19.4.2010;

- Відповідач грошові кошти Позивачу не сплатив, що і стало причиною звернення Позивача до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами у відділі державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2013р. у справі №904/3268/13.

Як вбачається з виписки банку по рахунку позивача на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2013р. у справі №904/3268/13 відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції було перераховано позивачу кошти у загальній сумі 100 605 грн. 74 коп., а саме: 7 416 грн. 51 коп. - 17.01.2015р., 655 грн. 00 коп. - 25.03.2015р. та 92 534 грн. 23 коп. - 09.04.2015р. (а.с. 143-154).

Згідно меморіальних ордерів від 05.11.2014р. №Е1105G2QRX та від 06.04.2015р. №F0406VUHIJ Відділом Державної виконавчої служби Новомосковського МРУЮ з відповідача було списано відповідно 21 654 грн. 19 коп. та 125 995 грн. 69 коп., у тому числі на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2013р. у справі №904/3268/13 .

Позивач вважає, що внаслідок порушення відповідачем строків оплати за договором від 19.04.2010р. про надання правової допомоги з відповідача підлягають стягненню 43 925 грн. 55 коп. - інфляційних нарахувань за період з 25.04.2012р. по 09.04.2015р. та 8 880 грн. 50 коп. - річних за період з 25.04.2015р. по 09.04.2015р., відповідач проти цього заперечує, що і є причиною виникнення спору.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки з відповідача було списано кошти в процесі здійснення виконавчого провадження 05.11.2014р. та 06.04.2015р., то враховуючи перерахування Відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції коштів позивачу, слід вважати, що з коштів, списаних з відповідача 05.11.2014р., позивачу було перераховано 8 071 грн. 51 коп., а з коштів, списаних з відповідача 06.04.2015р., позивачу було перераховано 92 534 грн. 23 коп.

Таким чином, у процесі виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2013р. у справі №904/3268/13 відповідачем виконано зобов'язання зі сплати заборгованості у сумі 8 071 грн. 51 коп. 05.11.2014р. та у сумі 92 534 грн. 23 коп. - 06.04.2015р. на рахунок виконавчої служби.

За приписами частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, у період з 25.04.2012р. по 04.11.2014р. за відповідачем рахувалася заборгованість перед позивачем у розмірі 100 605 грн. 74 коп., що була визначена у постанові Вищого господарського суду України від 26.11.2013р. у справі №904/3268/13, а у період з 05.11.2014р. по 05.04.2015р. - заборгованість 92 534 грн. 23 коп.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно з пунктом 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На підставі викладеного, з урахуванням визначених вище періодів заборгованості інфляційні нарахування складають 38 277 грн. 87 коп. (з 01.05. 2012р. по 05.04. 2015р.), а річні - 8 790 грн. 89 коп. (з 25.04.2012р. по 05.04.2015р.).

З урахуванням викладеного заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі розподіляється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на послуги адвоката у сумі 3 000 грн. 00 коп., то такі витрати не можуть бути відшкодовані за рахунок відповідача, оскільки:

- як вбачається між самозайнятою особою Ковальовою Оленою Віталіївною, як адвокатом, та позивачем, як клієнтом, було укладено договір від 13.05.2015р. про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1 якого адвокат приймає не себе зобов'язання надавати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов'язаний приймати і оплачувати її на умовах, передбачених цим договором;

- відповідно до пункту 1 Додаткової угоди від 13.05.2015р. №1 до договору від 13.05.2015р. про надання правової допомоги адвокат приймає на себе зобов'язання здійснювати в інтересах і за дорученням клієнта дії, пов'язані з підготовкою справи за позовом клієнта до ТОВ "Шародезька вівця" про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат;

- відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи;

- відповідно до пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України; відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій; у разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум;

- з матеріалів справи не вбачається надання позивачу послуг саме адвокатом Ковальовою Оленою Віталіївною, матеріали справи не містять копій свідоцтва адвоката, оригіналу ордера адвоката, акту виконаних робіт, які б свідчили про надання позивачу правової допомоги адвокатом Ковальовою Оленою Віталіївною.

Керуючись статтями 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаролезька вівця" (51234, с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області; ідентифікаційний код 30764202) на користь Українсько-російського Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельної компанії "ЮГОС" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 29/13; ідентифікаційний код 30764202) 38 277 грн. 87 коп. - інфляційних нарахувань, 8 790 грн. 89 коп. - річних та 1 628 грн. 50 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

"07" серпня 2015р.