РІШЕННЯ

03 серпня 2015 року Справа № 913/492/15

Провадження №15/913/492/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Старобільськ Луганської області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Закотненська", с.Закотне Новопсковського району Луганської області

про стягнення 34844 грн 75 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Заєць С.І.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2 - представник за довіреністю, довіреність №2161 від 31.07.2015; ОСОБА_3 - представник за довіреністю, довіреність №2161 від 31.07.2015;

від відповідача - представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 23414 грн 00 коп. за поставкою за видатковою накладною №22.08.2014 №027/1, інфляційних втрат у сумі 10818 грн 78 коп. та 3% річних у сумі 611 грн 97 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.07.2015 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 03.08.2015.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Клопотанням №180 від 31.07.2015 відповідач просив суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із неможливістю забезпечення участі свого представника в судовому засіданні та просив призначити наступне судове засідання на 14.08.2015.

Також відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, не забезпечив явку представника у судове засідання, не надання відзиву на позовну заяву та не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 03.08.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

22.08.2014 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач, постачальник) за видатковою накладною №027/1 (а.с.13) поставлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю агрофірмі "Закотненська" (відповідач, покупець) товар на загальну суму 23414 грн 00 коп.

Відповідач отриманий товар не оплатив, вимоги позивача про сплату заборгованості в сумі 23414 грн 00 коп. №11/807 від 14.05.2015 (а.с.16) та №11/813 від 03.06.2015 (а.с.17), докази надіслання (а.с.18-19), залишив без відповіді та задоволення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачена форма окремих видів договорів купівлі-продажу.

В даному випадку дії сторін, що підтверджено матеріалами справи, зокрема, передача позивачем товару відповідачу за видатковою накладною №027/1 від 22.08.2014 (а.с.13), та прийняття товару відповідачем, свідчать про виникнення між ними правовідносин з поставки.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до п.1 листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" строк виконання грошового зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Розмір заборгованості підтверджений відповідачем в актах звірення розрахунків від 10.12.2014 (а.с.14) та 14.05.2015 (а.с.15).

Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 23414 грн 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період серпень 2014 року - червень 2015 року у сумі 10818 грн 78 коп. та 3% річних за період з 24.08.2014 по 08.07.2015 у сумі 611 грн 97 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, наданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с.11) суд вважає його обґрунтованим та таким, що зроблений відповідно до діючого законодавства та даних первинних документів, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 24.08.2014 по 08.07.2015 у сумі 611 грн 97 коп. підлягає задоволенню.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. зазначено, зокрема, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Відповідно до пп.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При розрахунку позивачем інфляційних втрат не було враховано, що інфляційні втрати нараховуються за певний період, а не помісячно, і взято індекс інфляції за серпень 2014 року, хоча поставка мала місце 22.08.2014 і розрахунок повинен починатися з вересня 2014 року.

Суд наводить правильний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою програми "Законодавство": 23414 (сума боргу)Х1,029Х1,024Х1,019Х1,03Х1,031,Х1,053Х1,108Х1,14Х1,022Х1,004 (показники індексів інфляції за період з вересня 2014 року по червень 2015 року (включно)-23414=13020 грн 99 коп.

Враховуючи те, що суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по червень 2015 року (включно) в сумі 10818 грн 78 коп.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд вважає необґрунтованим та відхиляє його, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до абз.2 п.п.3.9.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК , з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

В порушення наведених приписів законодавства відповідачем не надано документального підтвердження заявленого клопотання про відкладення розгляду справи.

Судовий збір покладається на відповідача згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Закотненська" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Закотненська", вул.Айдарська, б.8, с.Закотне Новопсковського району Луганської області, ідентифікаційний код 30714350, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість в сумі 23414 грн 00 коп., 3% річних у сумі 611 грн 97 коп., інфляційні втрати в сумі 10818 грн 78 коп., судовий збір у сумі 1827 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.08.2015.

Суддя С.В. Смола