ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015 року Справа № 904/9155/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 24.07.2015р.)

Секретар судового засідання Валяр М.Г.

За участю представників сторін:

від відповідача-2: Гусак О.Л., довіреність № б/н від 28.07.15, представник;

представник позивача та відповідача-1 не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Д» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. у справі № 904/9155/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕК», м.Дніпропетровськ

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-торговий дім «ДНІПРОВСЬКИЙ», м.Апостолове,

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Д», с.Нива Трудова

про стягнення 6 070 388 грн. 28 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 р. у справі №904/9155/14 (суддя Новікова Р.Г.) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" про стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" суми заборгованості в розмірі 4 644 773 грн. 43 коп., штрафу в розмірі 709 185 грн. 48 коп., 3% річних в розмірі 97 815 грн. 47коп. та суми інфляційних витрат в розмірі 618 613 грн. 89коп. задоволено частково.

Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" суму заборгованості в розмірі 4 644 773 грн. 43 коп., пеню в розмірі 164 327 грн. 81 коп., 3% річних в розмірі 97 815 грн. 47 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 73 080 грн. 00 коп.

Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" суму заборгованості в розмірі 2 971 266 грн. 18 коп., пеню в розмірі 46 352 грн. 90 коп., 3% річних в розмірі 40 883 грн. 09 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 61 170 грн. 04 коп.

Не погодившись з даним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Д» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, порушення норм процесуального права, просить рішення господарського суду в частині солідарного стягнення основного боргу, пені та 3% річних на загальну суму - 3 058 502,17 грн. та солідарного стягнення судового збору в розмірі 61 170 грн. 04 коп.; прийняти нове рішення, в якому частково відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, а саме в частині солідарного стягнення основного боргу, пені та 3% річних на загальну суму - 3 058 502,17 грн. та солідарного стягнення судового збору в розмірі 61 170 грн. 04 коп.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції солідарно стягнуто з відповідачів 79654118,88 грн.

Таким чином, на думку скаржника, господарський суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що максимальна ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а саме - 73 080,00 грн.

Господарським судом солідарно стягнуто з відповідачів судовий збір у розмірі 134 250,04 грн., що є перевищенням зазначеного законодавством максимуму.

Відзиви на апеляційну скаргу позивачем та відповідачем-1 не надано.

Заслухавши пояснення представника відповідача-2, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" (лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу №56АФ-12, за умовами якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що строк користування лізингоодержувачем предмету лізингу починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу та не може бути меншим одного року.

За п.3.1. договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті відповідно до умов договору та додатку №2 до договору "Графік внесення лізингових платежів" шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний в цьому договорі.

Згідно п. 3.3 договору розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку. Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті або залишаються несплаченими, згідно з договором.

Відповідно до п.п. 3.3.1 договору у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу міжбанківський курс фактичної оплати буде більшим, ніж міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов'язаний здійснити оплату такого платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати.

Лізингові платежі складаються з: суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передач (п.п.3.4.1. договору); комісії за користування, що розраховується як різниця суми лізингового платежу та суми, яка компенсує частину вартості майна, яка не може бути меншою за одну гривню (п.п.3.4.2. договору).

Майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати всієї суми лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком (п.5.1. договору).

17.08.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" (лізингоодержувач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" (поручитель) укладено договір поруки №1П/56АФ-12, за умовами якого поручитель зобов'язався в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012р. Пунктом 2.1 договору поруки сторони погодили, що у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за основним договором: лізингодавець має право на свій розсуд пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов'язань за основним договором протягом 2-х робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов'язання; лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківських дня до моменту настання строку виконання зобов'язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов'язань за основним договором.

За п. 2.2 договору поруки, якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по основному договору і поручитель не буде взмозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до п.п. 3.1.1 договору поруки, поручитель зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги лізингодавця про прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов'язання або листа лізингоодержувача про неможливість виконати зобов'язання за основним договором виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості лізингоодержувача за основним договором на рахунок лізингодавця.

Пунктом 6.1 договору поруки передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача.

На виконання умов договору фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012 р., за актом приймання передачі від 02.10.2012р., лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу - трактор John Deere 8310R №1RW8310RECP060306, трактор John Deere 8310R №1RW8310RECP060135, трактор John Deere 8310R №1RW8310RECP060237.

В порушення умов цього договору, товариство з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" належним чином своїх зобов'язань не виконало, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів в загальній сумі 4 644 773,43 грн.

Згадана сума заборгованості розрахована позивачем з урахуванням п.п.3.3.1 фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012 р.

У зв'язку з невиконанням відповідачем-1 умов договору лізингу, позивач направив на адресу відповідача-2 вимогу № 3103/14-2юр від 31.03.2014 р., яка залишена відповідачем-2 без відповіді та задоволення.

Згідно положень статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11, ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі в порядку, встановленому договором.

В силу статей 553, 554 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання кредитор має право заявити вимогу до поручителя про виконання договору поруки у солідарному порядку.

Згідно приписів статей 627, 628 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заборгованість по сплаті лізингових платежів в загальній сумі 4 644 773,43 грн. підтверджується матеріалами справи, не оспорюється відповідачами, а тому підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 8.1 договору, у випадках порушення лізингоодержувачем строку оплати будь-якого лізингового платежу, встановленого в графіку, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен випадок порушення строків оплати лізингових платежів. Кожним випадком порушення строків оплати є, зокрема, кожен день прострочення оплати лізингового платежу.

Проте, розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", незважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 р. та постанова Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі № 25/187).

З урахуванням наведених вище підстав, фактичного розміру простроченої суми та кількості днів прострочення, колегія суддів вважає, що солідарному стягненню з відповідачів підлягає 164 327 грн. 81 коп. пені із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 618613 грн. 89 коп. за період з жовтня 2013 р. по жовтень 2014р. та 3% річних в розмірі 97 815 грн. 47 коп. за період з 21.09.2013 р. по 21.10.2014 р.

Колегією суддів перевірено розрахунок суми 3% річних, визнано вказану позивачем суму обґрунтованою та такою, що пілягає солідарному стягненню з відповідачів.

Заявлені позивачем вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 618613, 89 грн. задоленню не підлягають, з урахуванням наступного.

Умовами договору фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012р. сторони погодили, що вартість майна, яке є предметом лізингу встановлюється у доларах США.

За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з ч.ч.1,2 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 198 ГК України.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти (постанова Вищого господарського суду України від 31.01.2012 р. у справі № 18/113-53/81).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що стягненню солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" підлягає лише сума заборгованості з оплати суми, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу за період вересня 2013р., жовтня 2013р., листопада 2013р та грудня 2013р., а також заборгованості в частині оплати комісії за користування за період січень 2014р. та лютий 2014р. в загальному розмірі 2971266 грн. 18 коп., а також пеня в сумі 46352 грн. 90коп. та 3% річних в розмірі 40 883 грн. 09 коп., враховуючи таке.

Відповідно до положень статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За договором поруки №1П/56АФ-12 від 17.08.2012 р., товариство з обмеженою відповідальністю «Фактор Д», як поручитель, зобов'язалось в повному обсязі солідарно відповідати перед товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕК» за виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-торговий дім «Дніпровський» зобов'язань, які випливають з умов договору фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №56АФ-12 від 17.08.2012р.

Таким чином, позивач має право на власний розсуд зажадати виконання зобов'язань за договором фінансового лізингу як від боржника, так і від поручителя, як в повному обсязі, так і в частині боргу.

Частиною 1 статті 555 ЦК України передбачено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Отже, кредитору надано право у разі порушення основного зобов'язання звернутися до поручителя з вимогою або з позовом, і відсутність доказів повідомлення поручителя щодо необхідності виконання основного зобов'язання не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутися за захистом своїх порушених прав до суду в установленому законом порядку (Постанова Вищого господарського суду України від 12.05.2015 р. у справі №923/1470/14).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції стягнуто солідарно з відповідачів - 7 965 418,88 грн., проте, в позовній заяві позивачем було заявлено до стягнення - 6 070 388,28 грн.

Таким чином, здійснивши стягнення зазначеної суми, господарський суд, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вийшов за межі позову за відсутності заяви позивача про збільшення позовних вимог.

Крім того, місцевим господарським судом стягнуто солідарно з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 134 250,04 грн., що перевищує встановлений п.п.2 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» максимальний розмір судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Позовні вимоги позивача до відповідачів, як до солідарних боржників, ґрунтуються на обставинах неналежного виконання цими особами як договору фінансового лізингу (основного договору), так і договору поруки.

Оскільки вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд вважає що судові витрати у справі мають бути покладені повністю на обох відповідачів у рівних частинах. При цьому суд враховує, що нормами процесуального законодавства не передбачено стягнення судових витрат солідарно.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для вирішення спору, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його зміни.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2015р. у справі №904/9155/14 змінити, виклавши в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" суму заборгованості в розмірі 4644773 грн. 43 коп., пеню в розмірі 164327 грн.81коп., 3% річних в розмірі 97 815 грн. 47 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Торговий Дім "Дніпровський" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" суму сплаченого судового збору в розмірі 36 540 грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" суму сплаченого судового збору в розмірі 36 540 грн. 00 коп.

Видати накази після набрання чинності рішенням".

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 07.08.2015 року

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна