ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року Справа № 904/1817/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Сусла Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Малікова О.В., представник, довіреність №б/н від 10.08.2015 року;

від відповідача-1: Білокінь О.О., представник, довіреність №б/н від 30.01.2015 року;

від відповідача-2: не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро, с. Устимівка Семенівського району Полтавської області

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 390 038,13 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" заборгованість у розмірі 1 390 038,13 грн. з яких:

- проіндексована сума вартості товару (боргу) у розмірі 798 088,08 грн.;

- проценти за користування товарним кредитом у розмірі 542 423,77 грн.;

- пеня у розмірі 49 526,28 грн.

- судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15 (головуючий колегії , суддя Євстигнеєва Н.М., судді Петренко Н.Е., Кеся Н.Б.) позов задоволено повністю:

- стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро та Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" заборгованість з урахуванням проіндексованої вартості товару (боргу) у сумі 798 088,08 грн., проценти за користування товарним кредитом у сумі 542 423,77 грн., пеню у сумі 49 526,28 грн.;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 13 900,38 грн., витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у сумі 5 000,00 грн.;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 13 900,38грн., витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у сумі 5 000,00грн.

Рішення місцевого суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем-1 умов договору купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар у сумі 343 306,55 грн. Місцевий господарський суд зазначив, що ціна товару, що поставляється відповідачу-1 на підставі договору, встановлена у грошовому еквіваленті, в іноземній валюті - долар США. Враховуючи, що сплата відповідачем-1 позивачу проіндексованої суму вартості товару безпосередньо передбачена у п. 4.8 договору, суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність позовних вимог про стягнення проіндексованої суми боргу у розмірі 798 088,08 грн.

Також, місцевий господарський суд дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 542 423,77 грн. та пені у сумі 49 526,28 грн. за загальний період з 27.08.2014 року по 02.03.2015 року.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про недоцільність призначення у справі судової експертизи з огляду на положення статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Оскільки спірні специфікації, крім підпису, містять печатку Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро, доказів втрати, пошкодження знищення якої матеріали справи не містять, місцевий господарський суд зазначив про недоцільність дослідження підпису директора підприємства Сороколат Ю.С. у специфікаціях №3 від 11.04.2014 року, №4 від 17.04.2014 року, №5 від 24.04.2014 року. Крім того, по факту придбання товару по спірним накладним, а саме: №90429/03 від 09.04.2014 року на суму 241 258,10 грн., №90428/03 від 09.04.2014 року на суму 3 870,24 грн., №110445/03 від 11.04.2014 року на суму 114 008,67 грн., №230441/03 від 23.04.2014 року на суму 8 840,14 грн., №240425/03 від 24.04.2014 року на суму 37 025,81грн., №30707/03 від 03.07.2014 року на суму 56 244,62 грн., платником податку - ТОВ "Синбат" Агро був сформований (задекларований) податковий кредит, який надає йому право подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях в межах своєї господарської діяльності, та, відповідно, спростовує твердження про сумнівність підпису Горенка І.І. Та обставина, що відповідачем-1 за видатковою накладною №100928/03 від 10.09.2014 на суму 14 766,66грн., яка містить посилання на основний договір та специфікацію №7, не задекларовано податковий кредит, не свідчить про неотримання ним від позивача товару.

Місцевий господарський суд відхилив клопотання позивача про направлення повідомлення органам внутрішніх справ про вчинення працівниками ТОВ "Синбат" Агро злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України, з тих підстав, що позивач не позбавлений права самостійно звернутися до правоохоронних органів з заявою про проведення перевірки з наведених у клопотанні підстав та встановлення обставин порушення з боку працівників відповідача-1 вимог чинного законодавства.

Враховуючи приписи статті 69 Господарського процесуального кодексу України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи на іншу дату.

На підставі договору поруки № 13479-ПОР від 21.03.2014 року місцевий господарський суд стягнув заборгованість за договором купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року солідарно з відповідача-1 (боржника) та відповідача-2 (поручителя).

Враховуючи, що позовні вимоги позивача до відповідачів, як до солідарних боржників, ґрунтуються на обставинах неналежного виконання цими особами як договору купівлі-продажу (основного договору), так і договору поруки та підлягають задоволенню у повному обсягу, місцевим господарським судом судові витрати у справі покладені повністю на обох відповідачів у рівних частинах. При цьому місцевим господарським судом враховано, що нормами процесуального законодавства не передбачено стягнення судових витрат солідарно.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року по справі №904/1817/15 в частині задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро і прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Агросфера" у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро;

- в порядку положень пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України визнати недійсним пов'язаний з предметом спору договір купівлі-продажу від 21.03.2014 року за №13479 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросфера" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро, який суперечить законодавству.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи місцевим господарським судом не досліджено питання щодо товару, який є предметом спірного договору купівлі-продажу, а саме чи не є такий товар пестицидами або регуляторами росту рослин у розумінні статті 1 Закону України "Про пестициди та агрохімікати", на торгівлю якими необхідно отримання ліцензії. Також судом не з'ясовано наявність такої ліцензії у позивача та дотримання правил транспортування такого товару під час здійснення поставок за договором. Апелянт зазначає, що допущена неповнота з'ясування всіх обставин справи має істотне значення, оскільки від дослідження вказаних питань залежить питання наявності підстав для визнання недійсним договору у порядку пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи на предмет дослідження підписів директора підприємства на специфікаціях №3 від 11.04.2014 року, №4 від 17.04.2014 року та №5 від 24.04.29014 року, оскільки питання способу нанесення печаток підприємства на вказані специфікації взагалі не досліджувались судом. Оскільки вказані специфікації є невід'ємною частиною договору, на них поширюється законодавчі визначені правила щодо наявності повноважень у особи, яка їх підписує.

Апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на неповну з'ясування місцевим господарським судом питань дотримання правил транспортування товару за видатковими накладними №90429/03, №90428/03, №11045/03, зв'язку між позивачем та ТОВ "Агрофілд", яке значиться у графі місце відвантаження у видаткових накладних №230441/03, №240425/03, №100928/03, а також безпідставно відхилив клопотання про призначення експертизи на предмет дослідження підпису Горенка І.І. на видаткових накладних №30707/03 та №100928/03.

Апелянт вважає, що декларування податкового кредиту не може нівелювати питання щодо здійснення поставки, оскільки правомірність відповідних господарських операцій не була предметом дослідження ні зі сторони податкових органів ні зі сторони судів, в тому числі й в межах розгляду спору.

Також, апелянт посилається на недоліки довіреностей, які надані позивачем на підтвердження факту передачі товару за договором, та вважає, що місцевим господарським судом не досліджені всі обставини справи, що є підставою для скасування рішення у справі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Кузнецов В.О., розгляд справи призначений у судове засідання на 11.08.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати від 11.08.2015 року у зв'язку із виходом із відпустки судді Чередка А.Є. - члена постійно діючої колегії суддів, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

У судовому засіданні, яке відбулося 11.08.2015 року представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера" проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає факт поставки товару доведеним, а дії апелянта розцінює як викривлення дійсних обставин справи, просило залишити рішення господарського суду без змін.

10.08.2015 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вих. №122/ВИХ. Від 07.08.2015 року), в якому рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро без задоволення. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" просить розгляд справи №904/1817/15 провести без участі його представника.

У судовому засіданні 11.08.2015 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросфера" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро (покупець) був укладений договір купівлі-продажу №13479, відповідно пункту 1.1 якого продавець зобов'язався передати, а покупець зобов'язався прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, мікродобрив, іменованих в подальшому товар, відповідно до умов даного договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Якість товару повинна відповідати стандартам і Держстандартам, що діють в Україні на момент передачі товару, підтверджуватися сертифікатом якості заводу-виготовлювача (пункт 2.1 договору).

Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором (пункт 13.1 договору).

Відповідно до п.3.1. договору, конкретний вид товару, його асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару наведені в Специфікаціях до даного Договору. Специфікації є невід'ємною частиною даного договору. Ціна товару встановлена за домовленістю сторін, а сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті - Долар США. Оплата товару (виконання зобов'язання) передбачено у гривні, згідно розділу 4 цього договору.

Специфікаціями №№1, 2 від 21.03.2014 року, №3 від 11.04.2014 року, №4 від 17.04.2014 року, №5 від 24.04.2014 року, № 6 від 02.07.2014 року (арк. с. 20-26).

На виконання умов договору та специфікацій до нього, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера" здійснило поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро товару на суму 476 014,24 грн. згідно видаткових накладних №90429/03 від 09.04.2014 року на суму 241 258,10 грн., №90428/03 від 09.04.2014 року на суму 3 870,24 грн., №110445/03 від 11.04.2014 року на суму 114 008,67 грн., №230441/03 від 23.04.2014 року на суму 8 840,14 грн., №240425/03 від 24.04.2014 року на суму 37 025,81 грн., №30707/03 від 03.07.2014 року на суму 56 244,62 грн., №100928/03 від 10.09.2014 року на суму 14 766,66 грн., копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 27-33).

Товар прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро на підставі довіреностей, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 34-38).

Згідно накладної на повернення товару №15/10 від 15.10.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат Агро" повернуто частину товару на суму 50 158,31 грн. (а.с. 39).

За умовами пункту 3.2 договору загальна сума договору складається із суми вартості товару по всіх Специфікаціях, підписаних в рамках цього договору, які є його невід'ємною частиною, з урахуванням зміни ціни у спосіб передбачений пунктами 4.7, 4.8 та суми процентів за користування товарним кредитом.

Відповідно до умов Специфікацій №№1-5,7 товар по даним Специфікаціям до договору продається на умовах надання продавцем покупцю товарного кредиту з відстрочкою платежу на строк до 25.10.2014 року, а згідно Специфікації №6 з наступним графіком його сплати:

- 20% від суми вартості всього товару по специфікації покупець має сплатити до 25.08.2014 року;

- решту 80% від суми вартості всього товару по специфікації покупець має сплатити до 25.10.2014 року.

Покупець має право на коригування цін на товар, придбаний по специфікаціям №№1-6, в сторону зменшення, у розмірі 5%, та по специфікації №7 - 10% лише при виконанні ним, покупцем, двох взаємопов'язаних умов, а саме: фактичного придбання всього об'єму товару по даним специфікаціям, з дотриманням кількості товару у розрізі асортименту за найменуванням та здійснення своєчасного розрахунку за придбаний товар у розмірі 95% від загальної вартості товару належної до сплати, з урахуванням умов пунктів 4.7, 4.8 договору, а згідно специфікації №7 - здійснення своєчасного розрахунку за придбаний товар у розмірі 90% від загальної вартості товару належної до сплати.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що товарний кредит з відстрочкою платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,01% річних за користування товарним кредитом. Товарний кредит наданий продавцем покупцю в межах строків визначених умовами оплати товару у Специфікації - є строком правомірного користування товарним кредитором. Користування товарним кредитом за межами строків встановлених умовами оплати товару - є неправомірне користування покупцем товарним кредитом. У разі несвоєчасної сплати товарного кредиту, покупець продовжує користуватись товарним кредитом (неправомірне користування) по ставці згідно пункту 7.2 (протягом 10-ти календарних днів), а далі по ставці згідно пункту 7.3 договору.

Відповідно до п. 4.6. договору, оплата вартості товару та нарахованих процентів проводиться в гривнях. Сторони домовились та узгодили зміну ціни на товар в межах періоду часу, що вказаний у п. 4.7. та згідно способів викладених у пунктах 4.7, 4.8. договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро здійснено часткову оплату отриманого товару у сумі 82 549,38 грн., а саме: 04.09.2014 року у сумі 12 549,38 грн. в рахунок оплати товару за специфікацією №6, 14.11.2014 року у сумі 10 000,00 грн. в рахунок оплати товару за специфікацією №6, 12.12.2014 року у сумі 60 000,00 грн. згідно договору (позивачем зарахований платіж в рахунок оплати товару за специфікацією №1).

З урахуванням вартості повернутого майна (50 158,31 грн.) та суми оплаченого товару (82 549,38 грн.), позивачем заявлена до стягнення заборгованість за поставлений товар у сумі 343 306,55 грн.

Пунктом 4.7 договору сторонами узгоджена зміна ціни на товар, а саме, обумовлено, що якщо у періоди часу: з моменту підписання Специфікації до відвантаження (поставки товару) та протягом всього строку користування покупцем товарним кредитом (як правомірного користування так і неправомірного), офіційний курс гривні до іноземної валюти - (Долар США) зміниться в більшу або меншу сторону від офіційного курсу гривні до іноземної валюти - (Долар США), що визначений у Специфікації до договору на момент її підписання, покупець (відповідач-1) зобов'язаний сплатити продавцю (позивачу) проіндексовану суму вартості товару у гривні по договору, як проданого на умовах товарного кредиту, так і на інших умовах.

Пунктом 4.8. договору купівлі-продажу передбачено, якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти - (Долар США) А1 існуючий на певну дату у періодах, про які йдеться мова у п. 4.7. договору, буде величиною меншою, ніж існуюча на ту ж дату ставка міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курсу продажу), то продавець (позивач) має право на індексацію суми вартості товару у гривні, а покупець (відповідач-1) зобов'язаний сплатити продавцю (позивачу) уже проіндексовану суму вартості товару у гривні, з врахуванням ставки міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курс продажу), згідно наступної формули:

проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як (М1:А0) х СП = ПСП, де:

М1 - міжбанківський курс гривні до долара США (курс продажу) на дату, коли мало місце його зміна в більшу або меншу сторону по відношенню до А0;

А0 - це:

- (при першій індексації суми вартості товару (боргу)) - офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США визначений у Специфікації до договору;

- (при кожній черговій індексації) - це курс гривні до іноземної валюти - долара США, який при попередній індексації суми вартості товару (боргу) був на місці показника М1.

СП - сума вартості товару (боргу), яка підлягає індексації (першій чи черговій) станом на:

- дату, коли грошові кошти від покупця (відповідача-1) (оплата по договору) зараховані на розрахунковий рахунок продавця (позивача);

- дату, вказану в умовах оплати у Специфікації, як останній день строку погашення товарного кредиту;

- дату будь-яку послідуючу, яка йде після дати, вказаної в умовах оплати у Специфікації, як останній день строку погашення товарного кредиту.

ПСП - проіндексована сума вартості Товару (боргу).

Міжбанківський курс гривні до іноземної валюти - долар США (курс продажу) підтверджується довідкою ПАТ "Актабанк" чи/або ПАТ "ПУМБ", чи/або ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Банк обирається за вибором продавця (позивача). Кількість разів, при яких може бути задіяна індексація суми вартості товару у гривні (боргу), є необмеженою і прямо пропорційно залежить від кількості разів зміни курсу гривні до іноземної валюти, згідно пунктів 4.7, 4.8 договору, у періоди: починаючи з моменту підписання Специфікації до відвантаження (поставки товару покупцю), та протягом всього періоду користування покупцем (відповідачем) товарним кредитом (як правомірного користування так і не правомірного).

Згідно розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера", виконаного на підставі довідок ПАТ "ПУМБ" про інформацію про курси валют за відповідний період (а.с. 94-981), проіндексована сума вартості поставленого та неоплаченого товару складає 798 088,08 грн. (343 306,55 грн. - вартість неоплаченого товару + 454 781,53 грн. - сума індексації).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 694 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивачем заявлена до стягнення проіндексована заборгованість за поставлений товар згідно договору купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року у сумі 798 088,08 грн. (343 306,55 грн. - вартість неоплаченого товару + 454 781,53 грн. - сума індексації).

Доказів оплати поставленого товару у повному обсязі Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро до суду не надано.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро посилається на те, що:

- у специфікаціях №3 від 11.04.2014 року №4 від 17.04.2014 року, №5 від 24.04.2014 року, на зворотній стороні довіреності за №21 від 07.04.2014 року у рядку "керівник підприємства: Ю.С.Сороколат" міститься підпис, який не належить директору підприємства - Сороколат Юлії Сергіївні;

- на видаткових накладних від 03.07.2014 року за №30707/03 та від 10.09.2014 року за №100928/03 підпис у рядку "Прийняв:" після двокрапки виконано не представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро Горенко І.І., а замість нього іншою особою (особами),

просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу.

Також, відповідач зазначив, що усі видаткові накладні оформлені з порушенням вимог пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що позбавляє ці документи статусу доказового значення.

Так, видаткові накладні від 23.04.2014 року за №230441/03, від 24.04.2014 року за №240425/03, від 10.09.2014 року за №100928/03 у графі "відпустив" не містять ні підписів особи, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій, ні будь-яких інших ідентифікуючих таку особу даних; у графі "Дозволив" міститься виключно підпис особи, відсутнє посилання на посаду, прізвище, особи, яка від імені продавця брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро вважає, що додані до матеріалів справи довіреності не мають ніякої доказової сили, оскільки:

- під нижньою рискою в довіреності від 18.04.2014 за №26 дописано текст "240425/03 від 24.04.20014", тобто надано право на отримання товару, перелік якого сторонами на дату видачі довіреності не узгоджено;

- довіреність №21 від 07.04.2014 року містить дані про отримання цінностей за двома накладними від 09.04.2014; у довіреності №26 від 18.04.2014 року вказані дані про отримання цінностей за накладними (із зазначенням їх номерів), які датовано 23.04.2014 року та 24.04.2014 року; у довіреності №40 від 03.07.2014 року дані про отримання цінностей за накладною від 03.07.2014 року.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується апеляційний господарський суд, відхилив клопотання відповідача-1 про призначення у справі судової експертизи та дійшов до висновку, що призначення судової експертизи для дослідження питання щодо підписів у видаткових накладних є недоцільним з огляду на положення статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Вказані відповідачем-1 обставини не спростовують факт продажу (поставки) товару за спірними накладними, тому не є підставою для визнання господарських операцій такими, що не відбулися. Оскільки спірні специфікації, крім підпису, містять печатку Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро, доказів втрати, пошкодження знищення якої матеріали справи не містять, суд вважає також недоцільним дослідження підпису директора підприємства Сороколат Ю.С. у специфікаціях №3 від 11.04.2014 року, №4 від 17.04.2014 року, №5 від 24.04.2014 року.

Крім того, по факту придбання товару по спірним накладним, а саме: №90429/03 від 09.04.2014 року на суму 241 258,10 грн., №90428/03 від 09.04.2014 року на суму 3 870,24 грн., №110445/03 від 11.04.2014 року на суму 114 008,67 грн., №230441/03 від 23.04.2014 року на суму 8 840,14 грн., №240425/03 від 24.04.2014 року на суму 37 025,81грн., №30707/03 від 03.07.2014 року на суму 56 244,62грн., платником податку - Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро був сформований (задекларований) податковий кредит, який надає йому право подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях в межах своєї господарської діяльності, та, відповідно, спростовує твердження про сумнівність підпису Горенка І.І. Та обставина, що відповідачем-1 за видатковою накладною №100928/03 від 10.09.2014 року на суму 14 766,66 грн., яка містить посилання на основний договір та специфікацію №7, не задекларовано податковий кредит, не свідчить про неотримання ним від позивача товару.

Апеляційний господарський суд також враховує часткову оплату товару за специфікацією №6 (товар за якою отриманий згідно видаткової накладної №30707/03 від 03.07.2015 року), Так, здійснюючи часткову оплату товару 04.09.2014 року у сумі 12 549,38 грн. та 14.11.2014 року у сумі 10 000.00 грн. відповідач-1 у призначенні платежу послався не лише на спірний договір №13479 від 21.03.2014 року, а й на специфікацію №6 за цим договором, тобто своїми діями підтвердив отримання товару за видатковою накладною №30707/03 від 03.07.2015 року.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що декларування податкового кредиту не може нівелювати питання щодо здійснення поставки, оскільки правомірність відповідних господарських операцій не була предметом дослідження ні зі сторони податкових органів ні зі сторони судів, в тому числі й в межах розгляду спору.

Відповідно до статті 47 Податкового кодексу України відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (стаття 54 Податкового кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро включено до податкової декларації господарські операції з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросфера" та подані податкові декларації від 03.07.2014 року на суму 56 244,62 грн., від 09.04.2014 року на суму 241 256,10 грн., від 24.04.2014 року на суму 37 025,81 грн., від 23.04.2014 року на суму 8 840,14 грн., від 11.04.2014 року на суму 114 008,67 грн., від 09.04.2014 року на суму 3 870,24 грн. (а.с. 140-147).

За викладеного є правомірним висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача проіндексованої суми вартості товару у розмірі 798 088,08 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 7.1 договору у випадку порушення термінів оплати, обумовлених у специфікації до договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати. Сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування пені припиняється через рік (365 календарних днів) від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За несвоєчасну оплату поставленого товару позивачем заявлена до стягнення пеня у сумі 49 526,28 грн. за загальний період з 27.08.2014 року по 02.03.2015 року.

Пеня нарахована відповідно до умов договору та чинного законодавства, тому висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині є правомірним.

Відповідно до пункту 7.2 договору якщо покупець прострочив оплату, проданого в кредит товару, на прострочену суму нараховуються 35 процентів річних за користування товарним кредитом від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, та протягом 10-ти календарних днів, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у п. 7.3. цього договору.

Якщо покупець прострочив оплату, проданого в кредит товару, через 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 350 процентів річних за користування товарним кредитом (пункт 7.3 договору).

Позивачем на підставі пунктів 7.2, 7.3 договору нараховані та заявлені до стягнення проценти за користування товарним кредитом у сумі 542 423,77 грн. за загальний період з 27.08.2014 року по 02.03.2015 року.

Апеляційний господарський суд, погоджується із висновком місцевого господарського суду про правомірність позовних вимог в частині стягнення процентів за користування товарним кредитом у сумі 542 423,77 грн. за загальний період з 27.08.2014 року по 02.03.2015 року.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

21.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросфера" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" (поручитель) був укладений договір поруки №13479-ПОР, відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є зобов'язання поручителя перед кредитором відповідати за порушення Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро (боржник) його зобов'язань перед кредитором по основному договору, передбачені розділом 2 цього договору поруки, що включає: погашення (сплату) товарного кредиту та будь-якої іншої заборгованості в сумі та у строк згідно основного договору; погашення (сплату) суми, на яку збільшено вартість товару, у зв'язку із застосуванням способу зміни ціни на товар (індексація) згідно умов основного договору; сплату процентів за користування товарним кредитом у відповідності до основного договору та процентів за користування грошовими коштами; сплату неустойки (штрафу, пені), що передбачені умовами основного договору, а також сплату усіх можливих судових та/або господарських витрат, пов'язаних з розглядом справи, предметами яких, будуть вимоги кредитора, пов'язані з виконанням основного боргу.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки підставою цього договору поруки є дійсна вимога кредитора до боржника, зазначена у основному договорі, в тому ж встановленому обсязі, у ті ж встановлені строки, та в тому ж встановленому порядку.

Кредитор та поручитель узгодили, що підписання цього договору поруки, у кредитора та боржника є право змінювати умови основного договору. Цей договір поруки діє на всі зміни, доповнення, додаткові угоди та специфікації до основного договору, які будуть підписані у майбутньому, тобто після підписання цього договору поруки. Поручитель надає свою згоду на зміну основного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (п.1.3 договору поруки).

Під основним договором в цьому договорі поруки сторони розуміють договір купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року, укладений між кредитором (в основному договорі - продавець) та боржником (в основному договорі - покупець) (пункт 2.1 договору поруки).

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1.4 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає солідарно та в повному обсязі по зобов'язанням боржника перед кредитором по основному договору. При цьому кредитор має право вимагати виконання обсягу частково або в повному обсязі як від боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Цим договором поруки забезпечується виконання зобов'язання у повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2 договору поруки поручитель зобов'язаний виконати вимоги (позовні вимоги) кредитора згідно умов, що передбачені основним договором.

В пункті 5.1 договору поруки, сторони передбачили, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Солідарна відповідальність боржника та поручителя перед кредитором поширюється і на сплату усіх можливих судових витрат та/або господарських витрат, пов'язаних з розглядом справ, предметами яких будуть вимоги кредитора, пов'язані з виконанням основного договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Гран Поліс" не надано до суду доказів погашення заборгованості відповідача-1 за договором купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року, позовні вимоги визнані у повному обсязі.

За викладеного є правомірним висновок про стягнення солідарно з відповідачів-1,2 заборгованості за договором купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року у сумі 1 390 038,13 грн. (798 088,08 грн. - проіндексована сума вартості товару (боргу) + 542 423,77 грн. - проценти за користування товарним кредитом + 49 526,28 грн. - пеня за порушення термінів оплати товарного кредиту).

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта на те, що місцевим господарським судом не досліджено питання щодо товару, який є предметом спірного договору купівлі-продажу, а саме чи не є такий товар пестицидами або регуляторами росту рослин у розумінні статті 1 Закону України "Про пестициди та агрохімікати", на торгівлю якими необхідно отримання ліцензії, не з'ясовано наявність такої ліцензії у позивача та дотримання правил транспортування такого товару під час здійснення поставок за договором, від дослідження яких залежить наявність підстав для визнання недійсним договору у порядку пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Апелянтом не надано належних доказів на підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу суперечить чинному законодавству.

Щодо посилань апелянта на те, що місцевим господарським судом не з'ясовані питання дотримання правил транспортування товару за видатковими накладними №90429/03, №90428/03, №11045/03, зв'язку між позивачем та ТОВ "Агрофілд", яке значиться у графі місце відвантаження у видаткових накладних №230441/03, №240425/03, №100928/03, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У відповідності до пунктів 4.13, 4.1. договору продавець зобов'язаний надати покупцю рахунок, податкову накладу, накладну на передачу товару (видаткова), сертифікати якості на кожну партію товару, а на вимогу покупця - товарно-транспортну накладну. Покупець для отримання товару зобов'язаний надати продавцю доручення на право отримання товарно-матеріальних цінностей для отримання товару.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, супровідних документів, та підписання накладних на передачу товару.

Відповідно до пункту 5.4. договору прийом товару по кількості і якості та документів згідно пункту 4.13. проводиться покупцем у момент одержання товару від продавця. Покупець зобов'язаний перевірити цілісність тари, пломб на ній (якщо вони присутні), а також відсутність ознак ушкодження і псування товару і у випадку їхнього виявлення негайно, до закінчення прийому, письмово заявити продавцю. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем, а документи, передбачені пунктом 4.13, - йому переданими.

Доказів звернення до продавця з претензіями щодо неотримання всіх необхідних супровідних документів, а також зауважень щодо ушкодження або псування товару матеріали справи не містять.

Умови договору купівлі-продажу №13479 від 21.03.2014 року не містять обов'язку продавця (позивача) поставляти товар власного виробництва або товару, який знаходиться на власних складах, тому для з'ясування всіх обставин справи необхідно встановити факт виконання обов'язку позивача щодо поставки товару, а не його господарські відносини з іншими юридичними особами.

Позивачем заявлені до стягнення витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (пункт 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд погоджується із місцевим господарським судом щодо покладення витрат на оплату послуг адвоката у сумі 10 000,00 грн.

Враховуючи приписи статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пункту 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про розподіл судових витрат по 50% на кожного з відповідачів (судового збору у сумі 13 900,38 грн. та витрат на оплату послуг адвоката у сумі 5 000,00 грн.).

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстави, для зміни рішення місцевого господарського суду та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2.4 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15 в частині стягнення суми 1 390 038,13 грн., отже, за подання апеляційної скарги має бути сплачений судовий збір у сумі 13 900,38 грн.

До апеляційної скарги відповідачем-1 додана квитанція №5 від 06.07.2015 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 14 089,39 грн. (а.с. 154), тобто зайво сплаченою є сума 189,01 грн., яка відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро.

Відповідно до п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

В усіх наведених випадках за необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до державного бюджету України.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 13 900,38 грн. покладається на відповідача-1 (апелянта).

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2015 року у справі №904/1817/15 залишити без змін.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Синбат" Агро (38271, Полтавська область, Семенівський район, с. Устимівка, вул. Шевченка, 18, ідентифікаційний код 34170402) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 189,01 грн., перерахований згідно квитанції №5 від 06.07.2015 року.

Повна постанова складена 12.08.2015 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко