ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 серпня 2015 р. Справа № 13/19/2012/5003

Господарський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Тісецького С.С.,

при секретарі судового засідання Поцалюк Н.В.,

розглянувши в приміщенні суду скаргу на дії Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ по справі

за позовом : дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до : комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м. Вінниця

про стягнення 9 205 106,94 грн.

представники сторін :

від позивача : не з'явився

від відповідача : Клімішина О.М. - за довіреністю

від Ленінського ДВС Вінницького МУЮ : не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Господарським судом Вінницької області здійснювалось провадження у справі № 13/19/2011/5003 за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 9 205 106,94 грн..

За результатами розгляду вказаної справи, 24.07.2012 року судом винесено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 495 955,00 грн. - пені, 1 236 299,45 грн. - інфляційних нарахувань, 974 306,90 грн. - 3 % річних та 64 380,00 грн. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору; припинено провадження у справі в частині стягнення з відповідача 6 498 544,66 грн. - суми основного боргу на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2012 року апеляційну скаргу комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на рішення господарського суду Вінницької області від 24.08.2012 року у справі № 13/19/2012/5003 - залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

03.12.2012 року на виконання рішення господарського суду Вінницької області від 24.07.2012 року по справі № 13/19/2011/5003 судом видано наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2013 року, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 07.11.2012 року у справі № 13/19/2012/5003 залишено без змін.

21.07.2015 року до канцелярії суду надійшла скарга комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" № 02/535 від 17.07.2015 року на дії Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції.

Ухвалою суду від 23.07.2015 року вказану вище скаргу було призначено до розгляду на 05.08.2015 року.

04.08.2015 року від позивача до суду надійшло заперечення на вказану скаргу боржника № 31/13-2956 від 03.08.2015 року, в якому повідомляються такі обставини.

На виконання вказаного рішення суду видано наказ, на підставі якого державним виконавцем 08.01.2013 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 16.05.2013 року виконавче провадження з виконання вищевказаного судового рішення приєднане до зведеного виконавчого провадження № 35893523.

Посилання боржника на Інструкцію про проведення виконавчих дій, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 безпідставне, оскільки наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 зазначену Інструкцію визнано такою, що втратила чинність.

Постанова про арешт коштів від 07.07.2015 року повністю відповідає вимогам до пунктів 1.5 1.5.1 діючої Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Крім того, боржник є підприємством, яке володіє обіговими коштами та активами, на які може бути накладене стягнення.

На даний час рішення господарського суду Вінницької області від 24.07.2012 року по справі № 13/19/2012/5003 залишається не виконаним та борг не сплачено.

Таким чином, державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції в межах повноважень, наданих йому законодавством, при виконанні зведеного виконавчого провадження ВП № 35893523 щодо виконання рішення господарського суду Вінницької області від 24.07.2012 року у даній справі правомірно накладено арешт на кошти боржника.

З огляду на обставини викладені у запереченні, позивач просить суд відмовити в задоволенні скарги відповідача та розглянути справу без участі представника ДК "Газ України" за наявними у справі документами.

На визначену дату 05.08.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача (скаржника).

Позивач та Ленінський відділ ДВС Вінницького МУЮ правом участі своїх представників в судовому засіданні не скористалися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень вх. № 06-69/6452/2015 від 03.08.2015 року, вх. № 06-69/6453/2015 від 03.08.2015 року, вх. № 06-69/6578/2015 від 04.08.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України, неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Відсутність представників позивача та Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ в судовому засіданні не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про час і місце розгляду судової справи.

В ході розгляду скарги по суті, представник відповідача, підтримала вимоги викладені у скарзі в повному обсязі з підстав та за обставин, вказаних в ній.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали поданої скарги, надавши юридичну оцінку наявних у справі доказів, суд з'ясував наступне.

Як вбачається із матеріалів скарги, 07.07.2015 року головним державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Панченком І.В., прийнято постанову про арешт коштів боржника, що місяться на всіх рахунках ПАТ "Банк Київська Русь", ПАТ "Терра Банк", АТ "Райффайзенбанк Аваль", Вінницької філії АТ "Ощадбанк" у зведеному виконавчому провадженні № 35893523 з примусового виконання судових наказів, зокрема, наказу господарського суду Вінницької області № 13/19/2012/5003 від 03.12.2012 року щодо стягнення з комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 2770941,35 грн. боргу.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В силу п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26 грудня 2011 року, будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом скарги, відповідач просить суд визнати незаконними дії Ленінського відділу Державної виконавчої служби України Вінницького міського управління юстиції, щодо винесення постанови про арешт коштів комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" та визнати недійсною постанову головного державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Панченка І.В., про арешт коштів боржника - комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" від 07.07.2015 року, ВП № 35893523.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник вказує, що відповідно до пункту 5.1.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5 (далі - Інструкція), за наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних установах, на них накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця (додаток 36).

Керуючись згаданим додатком, обов'язковому зазначенню у постанові про арешт коштів підлягають, зокрема, інформація про рахунки боржника в банку та джерело отримання такої інформації, а також повна назва суду до якого може бути оскаржена постанова.

Проте, у наданій до банку постанові не вказано суд до якого можливо її оскаржити, що суперечить приписам ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" згідно якої державний виконавець зобов'язаний роз'яснити сторонам їх права і обов'язки.

Крім того, в пункті 3 постанови міститься запит державного виконавця про наявність коштів на рахунках та їх залишку. Хоча наявність такого пункту не передбачена додатком 36, що також є порушенням чинного законодавства.

Зокрема, скаржник посилається на ст. 60, п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 3.3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 року № 267, п. п. 1.5, 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5.

Також скаржник звертає увагу на те, що комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" є організацією, що надає населенню, підприємствам, установам і організаціям (в т.ч. школи, лікарні, дитячі садки) послуги з водо-, теплопостачання у гарячій воді, відповідно до умов, визначених "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року за № 1875.

Боржник є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг споживачам, фінансується за рахунок бюджетних коштів та не є організацією, метою створення якої є отримання прибутку. Першочерговим завданням та метою діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Станом на сьогоднішній день КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому стані та всі обігові кошти підприємство змушене направляти на оплату природного газу для забезпечення безперебійного гарячого водопостачання усіх споживачів м. Вінниці, а також на ремонти та профілактичні роботи з метою підготовки до наступного опалювального сезону.

Таким чином, арешт коштів на поточних рахунках комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", призведе до непоправних наслідків, зокрема, будуть зупинені усі ремонті роботи на котельнях (що здійснюються у процесі підготовки до наступного опалювального сезону), відповідно підприємство не зможе розпочати опалювальний сезон.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

В силу ч. 2, ч. 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

За змістом ч. 3, ч. 4 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

В силу ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність", арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Відповідно до п. 1.5, 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити : а) вступну частину із зазначенням : назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Інші посадові особи органів ДВС у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Згідно п.п. 4.1.9, 4.1.10 Інструкції, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС. Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

Судом встановлено, що 07.07.2015 року головним державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції, Панченком І.В., прийнято постанову про арешт коштів боржника, що місяться на всіх рахунках ПАТ "Банк "Київська Русь", ПАТ "Терра Банк", АТ "Райффайзенбанк Аваль", Вінницької філії АТ "Ощадбанк" у зведеному виконавчому провадженні № 35893523 з примусового виконання судових наказів, зокрема, наказу господарського суду Вінницької області № 13/19/2012/5003 від 03.12.2012 року щодо стягнення з КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 2 770 941,35 грн. боргу.

Зазначена постанова підписана головним державним виконавцем Панченком І.В., затверджена 07.07.2015 року начальником Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції та скріплена печаткою вказаного органу ДВС.

Як вбачається з даної постанови, згідно відповіді Державної податкової служби України за боржником містяться рахунки в банківських установах, в зв'язку з чим на підставі ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. ст. 11, 52 Закону України "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем постановлено накласти арешт на кошти в національній та іноземній валюті, що містяться на всіх рахунках ПАТ "Банк "Київська Русь", ПАТ "Терра Банк", АТ "Райффайзенбанк Аваль", Вінницької філії АТ "Ощадбанк", що належать боржнику - комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" у межах суми : 4 026 862,60 грн..

Також суд оглянувши оскаржувану постанову, дійшов висновку, що остання відповідає вимогам п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно п. 2 Інструкції, визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Інструкція про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15.12.99 за № 865/4158 (із змінами), крім пункту 5.11 глави 5, підпункту 5.12.5, абзаців першого - дев'ятого, одинадцятого - двадцять п'ятого підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 щодо підготовки до проведення та проведення щотижневих конкурсів з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державними виконавцями майна, які продовжують діяти до набрання чинності порядком реалізації арештованого державними виконавцями майна.

За наведених обставин, посилання скаржником на п. 5.1.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5 є безпідставним та застосуванню не підлягає.

Також суд зазначає, що важке фінансове становище боржника в силу вимог ст. 115 ГПК України та приписів Закону України "Про виконавче провадження", не може бути підставою для визнання оскаржуваної постанови недійсною.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова Ленінського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 07.07.2015 року про арешт коштів боржника (ВП № 35893523), прийнята згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, Закону України "Про банки та банківську діяльність" та спрямована на виконання вказаних у даній постанові судових наказів, а тому підстави для визнання її судом недійсною за наведених у скарзі обставин відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п. 9.13 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, відмовити в задоволенні скарги комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" від 17.07.2015 року № 02/535 на дії Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 86, 115, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволенні скарги комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" № 02/535 від 17.07.2015 року на дії Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції повністю.

2. Копію ухвали направити згідно переліку рекомендованим листом.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1);

3 - відповідачу (21100, м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13);

4 - Ленінському відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції (вул. М. Грушевського, 17, м. Вінниця, 21050).