КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. Справа№ 911/1400/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Зеленіна В.О.

Корсакової Г.В.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Левченко Д.Ю.;

від відповідача: не з'явився;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична

компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Київської області

від 21.05.2015р.

у справі №911/1400/15 (суддя Бабкіна В.М.)

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична

компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Балт Янтар

Україна"

про стягнення 2 704 865,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Балт Янтар Україна" (далі - відповідач) 2 704 865,40 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- на виконання умов договору №60/01-12 від 01.03.2012р. відповідач поставив, а позивач прийняв та оплатив товар. Однак за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, проведеної Державною фінансовою інспекцією України, було виявлено завищення вартості придбаного позивачем товару на загальну суму 2 704 865,40 грн.;

- виявлена сума завищення вартості товару є збитками, які мають бути відшкодовані відповідачем;

- в даному випадку наявні всі складові елементи цивільного правопорушення, необхідні для відшкодування збитків.

Відповідач відзиву на позов не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, у зв'язку з чим справа розглядалась місцевим господарським судом на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/1400/15 від 21.05.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1400/15 від 21.05.2015р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом, доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.08.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Зеленіна В.О. та Корсакової Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Зеленіна В.О. та Корсакової Г.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.08.2015р.

В судовому засіданні 11.08.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1400/15 від 21.05.2015р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання 11.08.2015р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 11.08.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.03.2012р. між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, було укладено договір №60/01-12 (далі - Договір), за умовами якого (розділ 1) постачальник зобов'язується у 2013 році поставити покупцю товари, зазначені в Специфікації (Додаток №1 до Договору), а покупець - прийняти і оплатити такі товари. Найменування товарів: трансформатори струму напругою 330 кВ (далі - товари). Найменування (номенклатура, асортимент, одиниця виміру, співвідношення за видами, марками, типами, склад (комплектність поставки) товарів, їх технічні характеристики) зазначені в Специфікації (Додаток №1 до Договору). Кількість товарів, а також супутні послуги (метрологічна атестація, послуги з первинної заправки до номінального тиску, послуги з технічного нагляду при монтажі товарів та пусконалагоджувальних роботах) зазначена в Специфікації (Додаток №1 до Договору). Договір укладається відповідно до конкурсної пропозиції постачальника, яку за результатом проведення процедури конкурсних торгів було акцептовано покупцем 01.02.2012р. Обсяги закупівлі можуть бути зменшені покупцем залежно від реального фінансування видатків (том справи - 1, аркуш справи - 20-26).

Ціна Договору обумовлена сторонами в розділі 3, згідно з п.п.3.1, 3.2 якого ціна Договору (сума, визначена у Договорі) становить 25 392 000,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) - 4 232 000,00 грн. Ціна одиниці товарів зазначена в Специфікації (Додаток №1 до Договору). Ціна (сума Договору) може бути зменшена за взаємною згодою сторін. При зменшенні обсягу закупівлі сторони зменшують ціну Договору.

Розрахунки проводяться шляхом перерахування покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у безготівковому порядку (п.4.2 Договору).

Строк поставки товарів: лютий-вересень 2013 року та згідно з Графіком поставок (Додаток №2 до Договору).

В п.10.1 Договору передбачено, що останній набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2013р.

На виконання умов Договору відповідач поставив, а позивач прийняв та оплатив товар (трансформатори струму), що не заперечується позивачем та підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про взаєморозрахунки з відповідачем за період з 01.03.2012р. по 23.04.2015р.

У жовтні 2013 року Державною фінансовою інспекцією України було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2011р. до 30.06.2013р., за результатами якої складено акт №05-21/259 від 18.10.2013р. (том справи - 1, аркуші справи - 28-30).

В ході ревізії, зокрема, перевірявся Договір №60/01-12 від 01.03.2012р., укладений між позивачем і відповідачем. Так, ревізією встановлено, що на виконання умов спірного Договору до Відокремленого підрозділу Північна Електроенергетична Система (Північна EC) відповідач поставив 3 трансформатори типу TG 420 К=1500-3000/1 на загальну суму 1 477 875,00 грн. (вартість однієї одиниці - 492 625,00 грн.). При цьому, в ході зустрічної звірки відповідача встановлено, що для виконання зобов'язань за Договором №60/01-12 від 01.03.2012р. відповідачем було придбано трансформатор типу TG 420 К= 1500-3000/1 за ціною 231 713,20 грн. за одиницю, що на 260 911,80 грн. менше вартості поставленого позивачу трансформатору. Тобто, в ході ревізії було встановлено завищення відповідачем вартості поставлених для Північної EC трансформаторів типу TG 420 К=1500-3000/1 за договором №60/01-12 від 01.03.2012 р. на загальну суму 782 735,40 грн.

Окрім того, за вищезгаданим Договором №60/01-12 від 01.03.2012р. відповідач поставив позивачу 9 одиниць трансформаторів струму 330 кВ типу TOГ 362 на загальну суму 4 233 330,00 грн. (з урахуванням ПДВ) (за ціною 470 370,00 грн. за одиницю), які було відвантажено на ПС 750 кВ "Запорізька" Запорізьких МЕМ (3 одиниці) та ПС 750 кВ "Дніпровська" Дніпропетровських МЕМ (6 одиниць). Відповідно до наданих перевіряючим сертифікатів якості вказані трансформатори виготовлено KT "ЗЗВА" на замовлення відповідача за договором №2/37-В-127 від 20.03.2012р. і реалізовано відповідачу за ціною 256 800,00 грн. з ПДВ за одиницю, що на 213 570,00 грн. менше ціни за одиницю трансформатора, поставленого позивачу. Тобто, різниця між вартістю закупівлі 9 трансформаторів струму 330 кВ типу ТОГ 362 відповідачем та вартістю його поставки на позивачу (на Запорізькі та Дніпропетровські МЕМ Дніпровської EC) склала 1 922 130,00 грн.

З наведеного вбачається, що за результатами проведення ревізії Державна фінансова інспекція України дійшла висновку про завищення відповідачем вартості постановлених позивачу трансформаторів за укладеним між сторонами Договором №60/01-12 від 01.03.2012р. на загальну суму 2 704 865,40 грн.

Позивач вважає, що 2 704 865,40 грн. є збитками, завданими відповідачем, які мають бути відшкодовані.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №01/01-6-2/1892 від 25.02.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 31-32), в якій вимагав повернути безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів. Однак звернення позивача було залишено відповідачем без реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку відшкодувати зайво отримані кошти, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до Господарського суду Київської області.

Місцевий господарський суд повністю відмовив в позові, визнавши позовні вимоги необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду наведені в ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на Акт планової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2011р. до 30.06.2013р. №05-21/259 від 18.10.2013р., складений Державною фінансовою інспекцією України, та ст. 224 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

В ст. 226 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Окрім того, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як уже зазначалось вище, між сторонами було укладено Договір №60/01-12 від 01.03.2012р., за умовами якого відповідач зобов'язався у 2013 році поставити позивачу товари, зазначені в Специфікації (Додаток №1 до Договору), а позивач - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з положеннями ст. ст. 626-628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір між сторонами було укладено відповідно до конкурсної пропозиції відповідача, як постачальника, яку за результатами проведення процедури конкурсних торгів було акцептовано позивачем, як покупцем (п.1.4 Договору).

Тобто, укладаючи Договір, позивач та відповідач на власний розсуд погодили умови цього договору, зокрема, його ціну.

Спірний Договір не був визнаний недійсним у встановленому законодавством порядку і на даний час є чинним.

Зібрані у справі матеріали свідчать про те, що сторони належним чином виконували свої договірні зобов'язання, будь-яких претензій з приводу якості, комплектності, строків поставки товарів або їх оплати не надходило.

Єдиною підставою для відшкодування відповідачем 2 704 865,40 грн. зайво отриманих коштів є Акт ревізії щодо позивача, яка проводилась більше ніж через рік після укладання сторонами спірного Договору та виконання.

Претензія про повернення грошових коштів на адресу відповідача була направлена позивачем вже після закінчення строку дії Договору та його виконання.

По суті заявлених вимог, позивач просить стягнути з відповідача збитки, а тому, як уже зазначалось вище, в даному випадку підлягає доведенню наявність протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вина відповідача.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

За результатами перегляду справи апеляційним господарським судом не було встановлено повний склад правопорушення, з яким законодавство пов'язує відшкодування збитків, зокрема, протиправної поведінки та вини відповідача, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідача).

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог. Зокрема, позивач не довів, чим саме і яким чином відповідач порушив його права та охоронювані законом інтереси внаслідок укладання та виконання сторонами умов Договору №60/01-12 від 01.03.2012р.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З урахуванням вищевикладених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1400/15 від 21.05.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №911/1400/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді В.О. Зеленін

Г.В. Корсакова