РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/15868/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт»

до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»

про стягнення 357 040,39 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Якобчук В.Т. - представник за довіреністю № 11 від 29.07.15

від відповідача Пантелейчук О.В. - представник за довіреністю № 1431-ню від 16.06.15

В судовому засіданні 12.08.2015, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення 357 040,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір поставки № ПЗ/ИХ-141962/НЮ від 22.09.2014 р., на підставі якого позивач зобов'язався поставити та передати у власність відповідача певну продукцію, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей товар. За доводами позивача, ТОВ «Текстиль-Контакт» на виконання умов договору поставило відповідачу товар на загальну суму 329 607,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін. Відповідач в свою чергу, товар прийняв, проте вартість товару не оплатив, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість у розмірі 357 040,39 грн, з яких 329 607,00 грн - основна сума заборгованості, 10 696,33 грн - пеня; 1 065,18 грн - 3% річних та 15 671,88 грн - інфляційні збитки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.06.2015 порушено провадження у справі № 910/15868/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 12.08.2015.

07.08.2015 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що оплата за товар, згідно умов договору оплачується покупцем на підставі рахунків-фактур. А оскільки позивачем такі рахунки не виставлялися, то відповідно строк оплати не наступив.

10.08.2015 позивач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення щодо спростувань доводів відповідача, наведених у відзиві. Зокрема, позивач вказує на те, що рахунок-фактура за своєю суттю не являється первинним документом, так як жодним чином не може підтверджувати факт поставки. Також позивач зазначив, що не відповідають дійсності твердження відповідача щодо не отримання рахунку-фактури, оскільки відповідно до вимог п. 5.8. договору уповноважений представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отриманий товар та видати представнику постачальника довіреність на отримання товару.

У судове засідання 12.08.2015 з'явилися представник сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

22 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (надалі - позивача, постачальник) та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки № ПЗ/ИХ-141962/НЮ (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1.1 договору постачальник зобов'язався у 2014 році поставити і передати у власність покупцю певну продукцію, далі товар, відповідно до специфікації № 1 (додаток 1), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору.

У п. 1.2. договору визначено найменування товару: куртка утеплена (2014 року випуску).

Постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає умовам ГОСТ 29335-92 (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1.,3.4. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказано. У специфікації № 1. Сума договору становить 329 607,00 грн з ПДВ,

Покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків, протягом 120 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п.4.2. договору).

Згідно з п. 5.8. договору уповноважений представник покупця при прийнятті товару зобов'язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отриманий товар та видати представнику постачальника довіреність на отримання партії товару.

У п. 6.1.2. договору визначено, що покупець зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі здійснити оплату за поставлений товар.

За доводами позивача, постачальник належним чином виконав свої зобов'язання за договором та постави відповідачу товар на загальну суму 329 607,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, зокрема: № 22394 від 23.10.2014 на суму 111 942,00 грн; № 22640 від 27.10.2014 на суму 111 942,00 грн; № 23046 від 30.10.2014 р. на суму 54 105,30 грн та № 23662 від 06.11.2014 р. на суму 51 617,70 грн. Відповідачем в свою чергу, товар прийняв, проте вартість товару не оплатив, у зв'язку з чим у останнього утворилася заборгованість у розмірі 329 607,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася на адресу відповідача претензія № 516 від 20.05.2015 щодо погашення заборгованості, в тому числі за договором поставки № ПЗ/ИХ-141962/НЮ від 22.09.2014 р., яка залишена без реагування з боку відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків, протягом 120 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Як свідчать матеріали справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 329 607,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, зокрема: № 22394 від 23.10.2014 на суму 111 942,00 грн; № 22640 від 27.10.2014 на суму 111 942,00 грн; № 23046 від 30.10.2014 р. на суму 54 105,30 грн та № 23662 від 06.11.2014 р. на суму 51 617,70 грн.

За доводами позивача, що не заперечується відповідачем, останнім товар прийняти однак вартість товару у строки ат у розмірі, визначені договором не оплачено, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 329 607,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 4.2. договору виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті за отриманий товар за договором на момент розгляду справи настав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був поставлений товар, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте відповідач, в порушення дійсних домовленостей, не розрахувався за поставлений товар, у зв'язку з чим його заборгованість складає на момент вирішення спору 329 607,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не заперечує факт отримання товару та не оплати його, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в сумі 329 607,00 грн.

Заперечення відповідача стосовно не отримання рахунку-фактури на оплату товару спростовуються наступним.

Так, рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. (Даної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 37/405 від 29.09.2009).

Крім цього, умовами договору, а саме п. 4.2, 5.8., сторонами чітко визначено порядок отримання товару рахунків-фактур, видаткових накладних та строки оплати отриманого товару.

Також слід зазначити, що підписання відповідачем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

В силу наведених вище положень законодавства прийняття відповідачем товару від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказаний товар відповідно до змісту товаросупровідних документів на неї.

Крім іншого, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 696,33 грн - пені; 1 065,18 грн - 3% річних та 15 671,88 грн - інфляційних збитків.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 7.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки включаючи день оплати.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отриманий товар, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що розмір пені, 3 % річних та інфляційних втрат становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягають суми у розмірах, заявлених позивачем: 10 696,33 грн - пеня; 1 065,18 грн - 3% річних та 15 671,88 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання за договорами поставки.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Текстиль-Контакт» (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, буд. 2, ідентифікаційний код 32043747) 329 607 (триста двадцять дев'ять тисяч шістсот сім) грн 00 коп. - основну суму заборгованості; 10 696 (десять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн 33 коп. - пені; 1 065 (одну тисячу шістдесят п'ять) грн 18 коп. - 3% річних; 15 671 (п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят одну) грн 88 коп. - інфляційні втрати та 7 140 (сім тисяч сто сорок) грн 81 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.08.2015 року

Суддя Пукшин Л.Г.