ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2015 р. Справа № 925/1244/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М., з секретарем Буднік А.М., за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон" до приватного виробничо-комерційного підприємства "Віктор" про стягнення 40 990,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем предявлено позов про стягнення з відповідача 40 990,83 грн. заборгованості за відпущений товар на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2012 року, укладеного між сторонами, а саме: 16 129,64 грн. основного боргу, 10 461,22 грн. пені, 2 419,45 грн. штрафу, 1301,57 грн. як 3% річних, 10 679,95 грн. інфляційних за прострочення розрахунків.

В останнє судове засідання позивач свого представника не направив. Клопотанням від 14.08.2015 року просить розгляд справи провести без своєї присутності, позовні вимоги позивач підтримує повністю.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, свого представника в судове засідання жодного разу не направив, причин його неявки не повідомив, заперечення проти позову суду не подав.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представників обох сторін за наявними документами у справі в порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

27 квітня 2012 року між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до умов якого позивач зобов'язався передати відповідачу товар ( запасні частини до технічки), а відповідач - прийняти та оплатити її ( а.с. 9).

Укладений сторонами договір фактично є договором поставки та відповідає положенням чинного законодавства, зокрема ст. 712 ЦК України, у відповідності до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2012 року (п. 8.1).

Доказів припинення дії договору до цієї дати сторонами не надано.

За умовами розділу 1 договору позивач повинен поставляти продукцію відповідачу партіями, в кількості та в асортименті, які визначаються у рахунках-фактурах, що стають невід'ємними частинами договору.

Ціна окремих одиниць та окремих партій товару визначатиметься сторонами у відповідних рахунках-фактурах.

За доводами позивача, на виконання договору він відпустив відповідачу запчастини ( шини, стрічка обідна, розпилювач) за накладними:

- Y-WbТов065214 від 05.10.2012 року на 423,94 грн. (а.с. 13);

- Y-WbТов064288 від 03.10.2012 року на 15 705,70 грн. (а.с. 12), а всього на загальну суму 16 129,64 грн.

Товар було отримано відповідачем за довіреністю № 03/10-1 від 03.10.2012 року на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 14).

Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав.

Згідно п. 4.1. договору між сторонами, факт поставки позивачем товару відповідачу сторони фіксують шляхом складенням відповідного двостороннього акту приймання-передачі, або видаткової накладної, в яких зазначаються асортимент, комплектність, кількість та вартість товару, що передається відповідачу.

За доводами позивача, одночасно із накладними на товар, відповідачу було передано і рахунки на оплату цього товару із посиланням на договір від 27.04.20112 року ( а.с. 10,11).

У відповідності до п. 2.3. договору, термін оплати за продукцію складає 7 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару, та/або видаткової накладної на товар згідно п. 4.1. договору.

Зобовязання у відповідності зі ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

На час вирішення спору строк виконання зобов'язання по оплаті всього товару, отриманого відповідачем у жовтні 2012 року, для відповідача є таким, що настав, доказів сплати основного боргу в справу не подано, а тому до примусового стягнення з відповідача належить 16 129,64 грн.

Відповідач не подав суду заперечень проти неотримання товару та доказів існування спору між сторонами з приводу його якості. Підстав для неоплати боргу за товар відповідачем не вказано.

За прострочення розрахунків позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10 461,22 грн. за період з 11.10.2012 року по 21.07.2015 року.

Дані вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 5.2. договору, за прострочення строків виконання своїх грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторонами у п. 7.2. та 7.3. договору спеціально погоджено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання покупцем (відповідачем) своїх зобов'язань за договором припиняється через три роки від дня, коли такі зобов'язання мали б бути виконані. Також і строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю у три роки.

За належним розрахунком, перевіреним за системою Ліга-Закон, сума пені за визначений позивачем період прострочення оплати товару повинна становити 10 710,21 грн., а не 10 461,22 грн., як розрахував позивач ( а.с. 8).

Оскільки позивач свої вимоги в цій частині не змінив, розрахунок пені суд приймає у заявленому позивачем розмірі. Оскільки відповідач не надав доказів сплати пені, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 10 461,22 грн. пені.

Нарахування штрафу на прострочену суму зобов'язання одночасно із нарахуванням пені не суперечить чинному законодавству, виходячи із принципу свободи договору та обов'язковості прийнятого стороною на себе зобов'язання.

Згідно п. 5.3. договору між сторонами, за порушення покупцем строків виконання своїх грошових зобов'язань за договором більше ніж на 5 календарних днів, покупець додатково до пені сплачує штраф у розмірі 15% від вартості неоплаченого товару.

Позивач просить стягнути 2 419,45 грн. штрафу за прострочення оплати товару по двох накладних більше ніж на 5 днів (розрахунок а.с. 8,оборот). Розрахунок штрафу зроблено вірно та у відповідності до обставин справи, а тому до примусового стягнення з відповідача також підлягає і 2 419,45 грн. штрафу, доказів сплати якого у справі немає.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних із простроченої суми боргу до сплати.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Оскільки така відповідальність за невиконання грошового зобов'язання встановлена законом, то не має значення, чи передбачена вона умовами договору між сторонами.

За розрахунками позивача, за період з жовтня 2012 року по червень 2015 року загальна сума інфляційних втрат на суму несплаченого боргу у відповідача складає 10 678,95 грн. (розрахунок а.с. 8 оборот), а трьох процентів річних за період з 13.10.2012 року по 21.07.2015 року - 1 301,57 грн. ( а.с. 8 оборот).

Перевіривши розрахунки інфляційних та процентів річних за програмою Ліга-Закон, суд прийшов до висновку, що за належним розрахунком сума 3% річних повинна становити 1341,63 грн., а інфляційних - лише 10 657,32 грн..

Свої вимоги в частині 3% річних позивач не змінив, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 1301,57 грн. як 3% річних та лише 10 657,32 грн. інфляційних, доказів про сплату яких відповідач суду не надав.

Заперечень проти вимог позивача відповідач суду не надав, доказів розрахунку за позовними вимогами у справі немає, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 16 129,64 грн. основного боргу за товар, 10 461,22 грн. пені, 2 419,45 грн. штрафу, 1301,57 грн. як 3% річних та 10 657,32 грн. інфляційних.

В решті вимог у позові слід відмовити повністю через безпідставність нарахування частини інфляційних платежів.

На підставі статті 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в повній сумі сплачений судовий збір в розмірі 1827,00 грн., оскільки спір вини к вини відповідача у справі.

Керуючись статтями 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного виробничо-комерційного підприємства "Віктор", ідентифікаційний код 30332456, Черкаська область, м. Умань, вул. Жовтневої революції, 12А на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Дон", ідентифікаційний код 31764816, м. Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 113/1 --- 16 129,64 грн. основного боргу за товар, 10 461,22 грн. пені, 2 419,45 грн. штрафу, 1301,57 грн. як 3% річних, 10 657,32 грн. інфляційних на підставі договору від 27.04.2012 року та 1827,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору .

3. В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 17 серпня 2015 року

Суддя Н.М. Спаських