РІШЕННЯ

10 серпня 2015 року Справа № 913/169/15

Провадження №33/913/169/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» м. Сєвєродонецьк

про стягнення 8291262 грн 18 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Попов А.П.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, головний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи Управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту (довіреність №14-88 від 18.04.2014);

від відповідача ОСОБА_2 начальник юридичного відділу (довіреність №06-05-4/04 від 04.01.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»/позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про стягнення 8291262 грн 18 коп., з яких: 1291237 грн 75 коп. - пеня, 6276733 грн 94 коп. - інфляційні нарахування та 723290 грн 49 коп. - 3% річних, нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012 про купівлю-продаж природного газу, зокрема, за зобовязаннями січня квітня 2013 року, жовтня грудня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012 про купівлю-продаж природного газу позивач зобовязався передати відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач повинен був прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Позивач свої зобовязання згідно договору виконав, передав відповідачу в період з січня по грудень 2013 року імпортований природний газ, на загальну суму 51250625 грн 29 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі природного газу. Відповідач в порушення п.6.1. договору свої зобовязання в частині проведення своєчасних розрахунків виконував неналежним чином, допускав прострочення, розрахунки проводив невчасно.

Зазначене, зокрема підтверджується й рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2015 у справі №913/1654/14, яким було стягнуто суму основного боргу за період поставки природного газу в січні жовтні 2013 року, а також суми нарахованих 3% річних та інфляційних за період прострочення з 14.02.2013 року по 20.05.2014 року.

Оскільки рішенням господарського суду у вказаній справі були стягнуті зазначені платежі по зобовязанням січня квітня, жовтня 2013 року, нараховані по 20.05.2014, позивач, у даній справі №913/169/15 просив стягнути за вказаними зобовязаннями пеню, 3% річних та інфляційні, нараховуючи їх за період з 20.05.2014 по 27.10.2014.

Крім того, враховуючи те, що відповідач за поставлений природний газ в листопаді та грудні 2013 року остаточно розрахувався лише 27.10.2014, позивач в звязку з допущеним простроченням просив також стягнути з відповідача нараховану пеню, 3% річних та інфляційні період з 14.12.2013 та з 14.01.2014 відповідно, по 27.10.2014.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У відзиві відповідач заперечив проти нарахування та стягнення пені, посилаючись на перебування у процедурі банкрутства та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, що унеможливлює стягнення штрафних санкцій (а.с.51-52).

Крім того, в додаткових письмових поясненнях відповідач послався на укладення 08.10.2014 між сторонами договору №684/30 про організацію взаєморозрахунків, уклавши який сторони змінили порядок та строки проведення розрахунків за основним договором №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012 про купівлю-продаж природного газу.

Оскільки сторони самостійно на власний розсуд досягли згоди та встановили фактично нові строки та умови погашення наявної заборгованості за основним договором (в разі проведення відповідного фінансування з державного бюджету), за твердженням відповідача, відсутні обґрунтовані підстави для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 Договору, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (а.с.76-77).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав викладені заперечення та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів відповідача заперечив. Стверджує, що у разі зміни порядку та строків проведення розрахунків в звязку з укладенням договору №684/30 про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2014, пеня, 3% річних та інфляційні можуть нараховуватися до дати укладення між сторонами даного договору.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.05.2015 порушено провадження у справі №913/169/15, призначено справу до розгляду на 16.06.2015.

Ухвалою суду від 16.06.2015 розгляд справи відкладено на 30.06.2015 в звязку з необхідністю витребувати додаткові документи.

В судових засіданнях від 30.06.2015 та 13.07.2015 оголошувались перерви до 13.07.2015 та 10.08.2015 відповідно.

Ухвалою суду від 13.07.2015 клопотання представника відповідача подане у відповідності до ст.69 Господарського процесуального кодексу України задоволено, продовжено строк розгляду справи на 15 днів, до 10.08.2015 включно.

В судовому засіданні 10.08.2015 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Встановивши фактичні обставини та дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між позивачем та відповідачем укладений договір №07-13-ТЕ-20 про купівлю-продаж природного газу, згідно п. 1.1 якого Продавець (позивач) зобовязується передати у власність Покупцеві (відповідач) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору; п.1.2 - газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (а.с. 11-16).

Відповідно до п.2.1 Продавець передає Покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ обсягом до 57588 тис. куб.м.

Згідно з п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Загальна вартість договору на дату його укладання становить 75394209,61 грн разом з ПДВ (п.5.5 договору).

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до основного договору.

Зокрема, 01 листопада 2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012, на підставі якої п.4.1 договору був викладений у наступній редакції: Кількість газу, яка передається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця» (а.с. 17).

20 жовтня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012, на підставі якої доповнено п.6.3 ст. 6 «Порядок та умови проведення розрахунків абзацом в наступній редакції: « 6.3 У разі сплати боргу по неустойці, інфляційним нарахуванням, процентам річних та судовому збору, за даним Договором, Покупець повинен обовязково зазначати це в платіжному дорученні» (а.с. 18).

Позивач в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року належним чином виконав умови даного договору, поставив природний газ відповідачеві за договором №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012, а саме:

- за січень 2013 року 8469,820 тис. куб.м. на суму 11088688,35 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 29.03.2013 (а.с.19), підписаним сторонами;

- за лютий 2013 року 6859,347 тис. куб.м. на суму 8980257,09 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 29.03.2013 (а.с.20), підписаним сторонами;

- за березень 2013 року 7687,700 тис. куб.м. на суму 10064736,84 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.05.2013 (а.с.21), підписаним сторонами;

- за квітень 2013 року 640,700 тис. куб.м. на суму 838804,44 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.05.2013 (а.с.22), підписаним сторонами.

- за жовтень 2013 року 2797,299 тис. куб.м. на суму 3662223,84 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.10.2013 (а.с.23), підписаним сторонами;

- за листопад 2013 року 4297,837 тис. куб.м. на суму 5626728,20 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 30.11.2013 (а.с.24), підписаним сторонами;

- за грудень 2013 року 8393,818 тис. куб.м. на суму 10989186,53 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.12.2014 (а.с.25), підписаним сторонами.

Про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення зобовязань за договором.

Відповідач свої обовязки за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу виконав не своєчасно, допускаючи прострочення.

Крім того, з наданої позивачем до матеріалів справи копії рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2015 у справі №913/1654/14 вбачається, що предметом розгляду в цій справі була основна заборгованість та нараховані пеня, інфляційні нарахування та 3% річних за зобовязаннями січня квітня, жовтня 2013 року, нараховані по 20.05.2014.

Зокрема, рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2015 у справі №913/1654/14 позовні вимоги задоволені частково. З Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" присуджено до стягнення 24593803 грн 56 коп. основного боргу, 1939221 грн 04 коп. - інфляційних нарахувань, 1086167 грн 31 коп. - 3% річних. В частині стягнення пені в сумі 2468639,53 - відмовлено (а.с.26-31).

В даній справі предметом розгляду є нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні за актами приймання-передачі природного газу за січень квітень, жовтень 2013 року за період прострочення з 20.05.2014 по 27.10.2014, а також за актом листопада 2013 року за період прострочення з 14.12.2013 по 27.10.2014, та за актом грудня 2013 року відповідно за період прострочення з 14.01.2014 по 27.10.2014.

Під час розгляду спору господарським судом встановлено, що позивачем, як продавцем, були належним чином виконані зобовязання за січень квітень, жовтень 2013 року з поставки природного газу за договором, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу, а також рішенням господарського суду Харківської області від 20.04.2015 у справі №913/1654/14. Про належне виконання позивачем зобовязань з постачання природного газу в листопаді та грудні 2013 року також підтверджується підписаними сторонами актами.

Натомість відповідач своєчасно в порушення п.6.1. договору не розрахувався з позивачем, що і стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом. Факт проведення розрахунків з простроченням за зобовязаннями січня квітня, жовтня листопада, грудня 2013 року визнається відповідачем, а також підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою сальдо по підприємству відповідача (а.с. 36), реєстром про проведені операції (платежі відповідача) (а.с.37-38), бухгалтерською довідкою відповідача про проведені розрахунки за спожитий природний газ (а.с.79-80), а також безпосередньо розрахунком позивача (а.с.32-34).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам сторін суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обовязковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, п.2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В п.6.1. договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 14 числа кожного наступного за місяцем поставки газу прострочив виконання грошових зобовязань з оплати поставленого газу в листопаді та грудні 2013 року.

Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України).

Зокрема, в п 7.1 договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

В п.7.2 сторони встановили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, покупець зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача пеню нараховану: за зобовязаннями січня квітня, жовтня-грудня 2013 в сумі 1291237 грн 75 коп.

Під час розгляду спору господарським судом встановлено, що ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013 у справі №913/40/13-г за заявою Публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" порушено справу про банкрутство Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.53-55).

На дату розгляду цієї справи мораторій в межах справи про банкрутство відповідача не скасовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) (в редакції Закону, що діяла станом на момент порушення провадження у справі про банкрутство відповідача) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обовязкових платежів).

Пунктом 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 15 "Про судову практику в справах про банкрутство" передбачено, що відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство термін "мораторій на задоволення вимог кредиторів" визначено як зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону про банкрутство дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство. Тому суди мають враховувати, що дія мораторію триває протягом усього строку провадження у справі про банкрутство, включаючи усі його процедури, за винятками, передбаченими Законом про банкрутство.

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не повязаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобовязань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Виходячи із змісту Закону про банкрутство боржник повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічна позиція Верховного Суду України також викладена у постановах від 12.03.2013 за №3-71гс12 (№29/5005/16170/2011), від 01.10.2013 у справі №28/5005/3240/2012.

Відповідної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 15.12.2010 у справі №34/201-10, від 18.05.2011 у справі №20/281-10.

На даний час провадження у справі про банкрутство відповідача зупинено ухвалою господарського суду Луганської області від 11.02.2014 (а.с.53-55), дія мораторію продовжується, а отже нарахування пені забороняється.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення пені є заявленими неправомірно, а тому підлягають відхиленню, оскільки пеня за невиконання грошових зобовязань під час дії мораторію не нараховується в силу прямої заборони закону, незалежно від часу її виникнення.

З приводу заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд зазначає наступне.

Під час розгляду спору судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради укладено договір №684/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі договір №684/30) (а.с.76-77).

Предметом даного договору була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30 «Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування».

Положеннями пункту 8 договору №684/30 передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 40702118 грн 00 коп., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу №07-13-ТЕ-20 від 28.12.2012 за 2013 рік.

За змістом пункту 11 договору №684/30 сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Таким чином сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений протягом січня - грудня 2013 року на суму 40702118 грн 00 коп. відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором №684/30, який діяв, та виконувався сторонами, і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як вбачається з предмету укладеного між сторонами договору №684/30, він стосувався заборгованості накопиченої протягом січня - грудня 2013 року на суму 40702118 грн 00 коп, а тому уклавши вказаний договір сторони дійшли згоди змінити порядок та строки погашення саме цієї заборгованості в такому розмірі за зобовязаннями січня - грудня 2013 року.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок за поставлений природний газ в січні- грудні 2013 року в сумі 40702118 грн 00 коп. відбувся 27.10.2014 у порядку та строки, передбачені у договорі №684/30, що підтверджується поясненнями представників сторін наданими в судових засіданнях, платіжним дорученням №3958 від 15.10.2014 про перерахування позивачу 40702118 грн 00 коп. за договором №984/30 (а.с.91), даними реєстру операцій (а.с.36-37), даними розрахунку позивача та даними бухгалтерської довідки відповідача про проведені розрахунки (а.с.78).

Зазначені документи свідчать про те, що заборгованість за актами лютого-квітня, жовтня-грудня 2013 була повністю погашена, а за січень 2013 в частині 540181 грн. 35 коп. саме платежем в сумі 40702118 грн 00 коп., перерахованого за умовами укладеного між сторонами нового договору про проведення розрахунків №684/30.

А тому, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для застосування санкцій та, зокрема, 3% річних, інфляційних нарахувань згідно ст.625 Цивільного кодексу України за зобовязаннями лютого-квітня, жовтня-грудня 2013, а також січня 2013 в частині 540181 грн. 35 коп., тобто на загальну суму 40702118 грн 00 коп боргу, яка була предметом договору №684/30 про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2014, та відносно якої сторони змінили порядок та строки виконання зобовязань.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014 у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012.

Згідно ст.11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З приводу заявлених 3% річних та інфляційних нарахувань за зобовязаннями січня 2013 року суд зазначає наступне.

Позивачем згідно наданого розрахунку за зобовязаннями січня 2013 року заявлено до стягнення 7354 грн 08 коп. 3% річних, нарахованих за період прострочення з 20.05.2014 по 27.10.2014 (160 днів, враховуючи дні внесення відповідачем оплати заборгованості 26.05.2014, 27.10.2014).

Крім того, у відповідності до положень ст.625 Цивільного кодексу України позивач просив стягнути інфляційні нарахування в сумі 121871 грн 51 коп. (період застосування індексу інфляції травень жовтень 2014 року).

Суд звертає увагу на положення п.1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», в якому було розяснено, що моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі йому готівкою.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9. вказаної постанови).

Зважаючи на викладене, сума заборгованості зменшується у день її часткової плати, і нарахування 3% річних не неї не проводиться.

Відповідна правова позиція викладена також в постановах Вищого господарського суду України від 16.09.2014 у справі №904/2096/14, від 02.07.2014 у справі №910/21901/13.

Матеріали справи свідчать про те, що сума боргу 1047781 грн 35 коп. наявна на 20.05.2014 за зобовязаннями січня 2013 року була сплачена відповідачем самостійно 26.05.2014 лише в частині 507600 грн 00 коп. (не входила до предмету договору №684/30), з урахуванням якої і підлягають стягненню 3% річних та інфляційні нарахування. Заборгованість в сумі 540181 грн 35 коп., наявна протягом 26.05.2014 27.10.2014, увійшла до предмету договору про проведення взаєморозрахунків.

Враховуючи встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позивача за допомогою програми «Законодавство», суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних в сумі 430 грн 59 коп. (сума боргу 1047781 грн 35 коп., 5 днів прострочення, за період з 21.05.2014 по 25.05.2014 включно, без врахування дня фактичної оплати боргу 26.05.2014).

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд вважає нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню інфляційні в сумі 39815 грн 69 коп. (сума боргу 1047781 грн 35 коп., період нарахування - травень 2014 року).

При перевірці розрахунку інфляційних суд звертає увагу на виявлені помилки розрахунку позивача, який фактично здійснює нарахування інфляційних не на суму боргу, що мала місце у кожному розрахунковому періоді, а наростаючим порядком з урахуванням щомісячного збільшення, тобто на суму боргу, яка вже збільшена на розмір інфляційних втрат, що суперечить положенням ст..625 Цивільного кодексу України. Адже зазначений алгоритм призводить до подвійного нарахування інфляційних (інфляційні на інфляційні, що є неприпустимим).

Відповідна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 21.10.2008 у справі №8/797/07 та від 01.06.2010 у справі №6/457/08-26/221/09.

Оскільки сума боргу 540181 грн 35 коп. наявна станом на 26.05.2014 за зобовязаннями січня 2013 року увійшла до предмету договору №684/30, яким сторони добровільно змінили порядок та строки проведення розрахунків, та погашення якої було здійснено в належні строки у відповідності до умов укладеного договору про проведення взаєморозрахунків 27.10.2014, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на цю суму боргу в період прострочення з 26.05.2014 по 27.10.2014 є неправомірним та нормативно необґрунтованим. За таких обставин в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи встановлені під час розгляду спору фактичні обставини, суд вважає нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги заявлені за зобовязаннями січня 2013 року в частині стягнення 3% річних в сумі 430 грн 59 коп. та інфляційні нарахування в сумі 39815 грн 69 коп., відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В решті заявлених позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.33, 34, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль про стягнення 8291262 грн 18 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль (м.Сєвєродонецьк, Луганська область, Сєвєродонецька ТЕЦ, 93403, ідентифікаційний код 00131050) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 430 грн 59 коп. 3% річних, 39815 грн 69 коп. інфляційні нарахування, 354 грн 73 коп. - судовий збір.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 17.08.2015.

Суддя О.В. Драгнєвіч