номер провадження справи 4/46/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 Справа № 908/1815/15-г

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 (04073, м. Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, офіс 101)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА (юридична адреса: 83007, м. Донецьк, вул. Новоросійська, буд. 9, адреса для листування: 04655, м.Київ, пр.Московський, 21, оф.12)

про стягнення 299540,52 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.

Колегія суддів господарського суду Запорізької області у складі: головуючий суддя Зінченко Н.Г., судді Науменко А.О., Попова І.А.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_4, довіреність №23-12/14-34 від 23.12.2014р.;

від відповідача ОСОБА_5, довіреність б/н від 21.08.2012р.;

23.03.2015р. до господарського суду Запорізької області звернулося ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 ОСОБА_3, м. Київ з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк, про стягнення 299 540, 52 грн. заборгованості.

Статтею 1 Закону України від 12.08.2014 р. № 1632-VII «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» встановлено, що у звязку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та зобовязано забезпечити розгляд: господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - господарськими судами, що визначаються головою Вищого господарського суду України.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя господарськими судами Донецької і Луганської областей, Донецьким апеляційним господарським судом у районі проведення антитерористичної операції на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» встановлено, що розгляд господарських справ, підсудних господарському суду Донецької області, здійснюється господарським судом Запорізької області.

У відповідності до п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно із Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Ухвалою від 23.03.2015р. порушено провадження у справі № 908/1815/15-г, справі присвоєно номер провадження 4/46/15, судове засідання призначено на 22.04.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 22.04.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 25.05.2015р. Ухвалою суду від 25.05.2015р., на підставі ст.ст. 69, 77 ГПК України, продовжено процесуальний строк вирішення спору у справі № 908/1815/15-г на пятнадцять днів, до 09.06.2015 р., розгляд справи призначено на 02.06.2015р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області ОСОБА_6 від 02.06.2015р., на підставі ст. 4-6 ГПК України, у зв'язку з виробничою необхідністю, справу №908/1815/15-г передано на колегіальний розгляд суддів у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Зінченко Н.Г., судді Колодій Н.А, ОСОБА_7

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 р. справу № 908/1815/15-г прийнято до розгляду колегією суддів, судове засідання призначено на 13.07.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області ОСОБА_6 від 10.07.2015 р., на підставі ст. 4-6 ГПК України, у зв'язку з виробничою необхідністю, справу №908/1815/15-г передано на колегіальний розгляд суддів у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Зінченко Н.Г., судді - Науменко А.О., Попова І.А.

В судовому засіданні 13.07.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалася перерва до 06.08.2015р.

В судовому засіданні 06.08.2015р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представника відповідача судове засідання 06.08.2015р. здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації судового процесу, а саме: програмно-апаратному комплексі Оберіг.

В судовому засіданні 06.08.2015р. відповідач заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі, яке представник відповідача заявляв в судовому засіданні 25.05.2015р.

Заявлене клопотання мотивував тим, що в Господарському суді м.Києва на розгляді перебуває справа за позовом ТОВ ДПА до ТОВ ОСОБА_2 ОСОБА_3 про внесення змін в договір фінансового лізингу №1X5432-06/11 від 05.08.2011 р., розгляд справи призначено на 15.06.2015р. Вважає, що розгляд справи №908/1815/15-г неможливий до вирішення пов'язаної з нею справи за позовом ТОВ ДПА, тобто до винесення господарським судом м. Києва рішення щодо внесення змін в договір фінансового лізингу №1X5432-06/11 від 05.08.2011р., оскільки ці зміни безпосередньо впливають на правові відношення, що є предметом спору за справою №908/1815/15-г.

Представник відповідача проти заявленого клопотання заперечив, подане клопотання вважає безпідставним та необґрунтованим.

Дослідивши заявлене клопотання про зупинення провадження у справі, розглянувши матеріали справи № 908/1815/15-г суд дійшов висновку, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню як безпідставне та таке, що не спрямоване на захист прав і охоронюваних законом інтересів сторін, виходячи з наступного.

Приписами статті 79 ГПК України встановлено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Як зазначено в п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції повязаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення і унеможливлюють розгляд спору до вирішення справи іншим судом через те, що не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Розглянувши матеріали справи №908/1815/15-г, суд встановив, що відповідачем не було надано доказів, що справа №908/1815/15-г пов'язана із встановленням фактів у справі про внесення змін в договір фінансового лізингу №1X5432-06/11 від 05.08.2011 р. Також, встановленням фактів у справі про внесення змін в договір фінансового лізингу №1X5432-06/11 від 05.08.2011 р. не вплине на подання і оцінку доказів у даній справі, та не матиме преюдиціального значення для розгляду по суті справи №908/1815/15-г. Крім того, Згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Також, 06.08.2015р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Торгівельно-промислову палату України, м.Київ. В обґрунтування зазначеного клопотання позивач, зазначає, що з 2014 року обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, істотно змінились. Внаслідок масових заворушень та озброєних дій на початку 2014 року Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N405/2014 було розпочато проведення антитерористичної операції (надалі «АТО»). На території міста, де знаходиться відповідач, розпочались бойові дії. З вересня 2014 року внаслідок активних бойових дій, пов'язаних з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції, працівники почали масово звільнятися. Наслідком зазначених обставин є порушення нормального функціонування підприємства, що призвело до значного скорочення об'єму виробництва. З метою підтвердження вказаних обставин відповідач звернувся до Торгівельно-промислової палати України з відповідною заявою щодо видачі сертифікату, однак до теперішнього часу ні сертифікату, ні відповіді не отримав.

Розглянувши заявлене клопотання та матеріали справи №908/1815/15-г , суд вирішив клопотання про залучення до участі у справу №908/1815/15-г у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Торгівельно-промислову палату України відхилити.

При вирішенні клопотання суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Позивачем не надано жодного доказу, що рішення по справі №908/1815/15-г може вплинути на права або обовязки Торгівельно-промислової палати України. З прийняттям судового рішення з даної справи таку особу не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Крім того, в договорі фінансового лізингу № LC 5432-06/11 від 05.08.2011р., а саме в розділі 7 договору, сторони визначили, що в разі настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) сторони зобов'язані письмово, не пізніше 48 годин з моменту настання таких обставин, повідомити одна одну про настання таких обставин. Підтвердженням є - офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України або іншими компетентними органом. Доказів надсилання зазначеного повідомлення та відповідних висновків Торгово-промислової палати України відповідач суду не надав.

Крім того, 06.08.2015р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи, для визначення вірності розрахунку суми заборгованості відповідача.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів курсу купівлі валюти на дату виставлення рахунків, що міститься на офіційному сайті Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет. Крім того, при огляді зазначеного сайту неможливо встановити, який курс є курсом продажу, а який курс є курсом купівлі валюти. Також, позивач надав роздрукування з сайту «ОСОБА_2 ОСОБА_3» щодо курсу для операцій лізингу, значення яких відрізняється від значень, які надав відповідач до матеріалів справи. При перевірці розрахунку, який надав позивач, виявилось, що розрахунок не відповідає умовам укладеного договору фінансового лізингу з урахуванням внесених додатковою угодою від 21.10.2014 р. змін та ставки Libor, відносно яких незрозуміло, яке відношення вони мають до матеріалів справи

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку представника позивача з цього приводу, судом клопотання про продовження строку розгляду справи відхилено.

При вирішенні клопотання суд виходив з того, що у розумінні ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд зазначає, що згідно з положеннями абз. 10 пункту 3 Положення про забезпечення безперервного функціонування інформаційних систем Національного Банку України та банків України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 № 265, меморіальні ордери та виписки по особовому рахунку, а також всі складені первинні документи щодо видачі кредитних коштів роздруковуються з системи автоматизації банку, яка взаємодіє з інформаційною системою Національного Банку України.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 глави 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затв. постановою Правління НБУ від 30.12.1998 р. № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням компютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

З матеріалів справи та розрахунків заборгованості позивача зокрема, не вбачається, що зазначені розрахунки потребують спеціальних знань для встановлення зазначених даних. Також, суд зазначає, що відповідачем не надано контррозрахунків чи інших ставок Libor, які б спростовували наведені розрахунки позивача. Суд розцінює подане відповідачем клопотаня про призначення невмотивованої експертизи надуманим з метою затягування вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 06.08.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги мотивовані ст.ст. ст.ст. 193, 292 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 16 Закону України Про фінансовий лізинг, та полягають в тому що на виконання укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № LC 5432-06/11 від 05.08.2011р., позивач передав у тимчасове володіння відповідачу предмет лізингу машину для виробництва пакетів Elba, нова 2011 р.в., модель SU94E, серійний номер 5339, що підтверджується актом приймання-передачі предмету лізингу від 16.08.2011 р., підписаним сторонами. Проте, відповідач в порушення умов договору, покладені на нього обовязки з оплати лізингових платежів належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем за рахунками: LC5432-06/11/41-048 від 05.01.15 р., LC5432-06/11/42-049 від 02.02.15р., LC5432-06/11/43-051 від 02.03.15р., LC5432-06/11/ev-052 від 03.03.2015 р. утворилась заборгованість на загальну суму 299540,52 грн. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити.

Відповідач, проти позову заперечив, 02.06.2015р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив в якому відповідач заявлені вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що Позивач всупереч вказаних вимог процесуального законодавства не надав суду доказів курсу купівлі валюти на дату виставлення рахунків, що міститься на офіційного сайту Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет http://www.rla.com.ua. Крім того, при огляді зазначеного сайту неможливо встановити, який курс є курсом продажу, а який курс є курсом купівлі валюти. Аналогічне питання виникає при визначені у розрахунках ставки Libor ЗМ позивач не додає до матеріалів справи які-небудь докази того, що ця ставка на дату виставлення рахунків-фактур мала саме це значення, що міститься у розрахунку. Таким чином, встановити обґрунтованість як виставлених позивачем рахунків, так і взагалі суми заборгованості, що стягується, для суду не представляється можливим. У зв'язку із викладеним, відповідач вважає, що розрахунок, наданий суду позивачем, не є обґрунтованим на підставі чого просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

05.08.2011р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 (позивачем у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА (відповідачем у справі) був укладений договір фінансового лізингу № LC 5432-06/11 з відповідними додатками до нього (далі за текстом Договір).

За умовами Договору позивач (лізингодавець) на підставі договору купівлі-продажу зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Спеціфікації (Додаток №2 до Договору), а Відповідач (лізингоодержувач) зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. (п.1.1 договору).

Специфікацією (додаток 2 до договору) визначено, що предметом лізингу є машина для виробництва пакетів Elba, нова 2011 р.в., модель SU94E, серійний номер 5339.

Згідно п. 2.1. договору вартість предмета лізингу на момент підписання договору становить 2726135,73 грн.

Пунктом 1.6. договору сторони визначили, що строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього.

На підставі ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони погодили додатково до визначення зобовязання у гривні, визначити зобовязання в грошовому еквіваленті іноземній валюті долар США. Зобовязання за договором попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземній валюти та перераховуються у гривню в порядку, визначеному окремими положеннями цього договору (п.1.7. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування та поточні лізингові платежі.

Згідно п. 4.2. договору лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання предмета лізінгу у період з моменту виникнення заборгованості до настання першого періоду лізінгу за ставкою LIВОR плюс 8 % від всієї суми заборгованості, визначеної в порядку п.3.1. цього договору. Сума відсотків в грошовому еквіваленті іноземної валюти підлягає перерахунку у гривню за курсом продажу (Розділ 1 Визначення Загальних умов додатку 4 до цього договору), крім того ПДВ.

Пунктом 4.3. договору сторони узгодили, що лізингоодержувач протягом строку лізингу щомісяця сплачує лізингодавцю авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості предмета лізингу та комісії лізингодавця.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2. цього договору, від заборгованості лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно графіку (додаток 1 до договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту.

Згідно п.4.6. договору, оплата всіх платежів здійснюється в національній валюті України - гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок лізингодавця.

Пунктом 9.4. договору визначено, що він має наступні додатки, що є його невідємною частиною: додаток №1- Графік; додаток №2- Специфікація предмету лізингу; додаток №3- Акт приймання-передачі предмету лізингу (форма); додаток №4- Загальні умови фінансового лізингу (Загальні умови).

Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за цим договором (п.8.1. договору).

Як встановлено судом в ході судового вирішення спору, на виконання умов Договору та Додатків до нього позивачем було передано відповідачу предмет лізингу, обумовлений у специфікації, а саме - машина для виробництва пакетів Elba, нова 2011 р.в., модель SU94E, серійний номер 5339. Факт передачі зазначеного агрегату підтверджується Актом прийому-передачі предмета лізинга від 16.08.2011р.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт передання позивачем відповідачу предмету лізингу підтверджується вищевказаним Актом прийому-передачі, який узгоджений між сторонами та згідно якого машина для виробництва пакетів Elba, нова 2011 р.в., Модель SU94E, серійний номер 5339 прийнятий відповідачем без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи уповноважених осіб позивача та відповідача і печатки підприємств на кожному з вказаних актів. (Належним чином посвідчена копія вказаного документу залучена до матеріалів справи).

Таким чином, позивач взяті на себе зобовязання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг, за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За умовами п. 3 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Положеннями ст. 292 ГК України встановлено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм, а до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки.

Відповідач взяті на себе за договором зобовязання належним чином не виконав, лізингові платежі у встановлений договором строк та в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 299540,52 грн. за наступними рахунками: LC5432-06/11/41-048 від 05.01.15 р., LC5432-06/11/42-049 від 02.02.15р., LC5432-06/11/43-051 від 02.03.15р., LC5432-06/11/ev-052 від 03.03.2015 р.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про сплату простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу №LC 5432-06/11 вих. № 314-02/2015 від 16.02.2015 р., однак вона залишена ТОВ ДПА без відповіді, заборгованість сплачена не була.

Згідно п. 4.5 договору, перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється Лізингодавцем за Курсом продажу плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку, та комісія АТ ОСОБА_2 ОСОБА_3 з купівлі валюти, згідно офіційного сайту Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет: http://www.rla.com.uа (п.4.5 договору).

Згідно п. 4.6 договору, оплата всіх платежів здійснюється в національній валюті України -гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця.

Пунктом 4.8 договору передбачено, що всі додаткові послуги, визначені в Загальних умовах (Додаток 4 до цього договору), а також ті, які не визначені цим Договором та необхідність в яких може виникнути у Лізингоодержувача, оплачуються Лізингоодержувачем окремо за тарифами Лізингодавця, розміщеними на офіційному сайті Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет: http://www.rla.com.uа.

Такі умови Договору повністю відповідають ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг, яка передбачає, що до складу лізингових платежів можуть включатися:

а) сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсація відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до п. 5.3 Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4 до договору № №LC 5432-06/11) Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п.5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку лізингодавця, направленого на вказану в договорі електронну адресу лізингоодержувача або за допомогою факсимільного звязку. У разі неотримання рахунку лізингодавця до 5 числа поточного місяця лізингоодержувач зобовязаний звернутися до лізингодавця та отримати відповідний рахунок самостійно.

Відповідно до п.6.1. Загальних умов Лізингодавець має право змінити суму лізингових платежів у наступних випадках (включаючи, але не обмежуючись):

6.1.1. У випадку зміни встановленого на день укладення Договору розміру ставки EURIBOR. на період 3 місяці (якщо в п. 1.7 Договору Сторони обрали валюту - Євро) або розміру ставки USD LIBOR на період 3 місяці (якщо в п. 1.7. Договору Сторони обрали валюту - Долари США) розмір комісії змінюється відповідно за кожний з періодів лізингу починаючи з такого чергового періоду лізингу. При цьому для визначення LIBOR на період 3 місяці застосовується календарний квартал.

6.1.2. У випадку зміни чинного законодавства щодо лізингової діяльності Лізингодавця, системи оподаткування, розміру податків, зборів, обов'язкових платежів, пов'язаних з Предметом лізингу та/або виконанням Лізингодавцем своїх обов'язків за Договором.

6.1.3. У разі перевищення розміру комісії Лізингодавця за Договором над подвійною обліковою ставкою Національного банку України, встановленою на день нарахування такої комісії за період, який минув з дня нарахування попереднього лізингового платежу за цим Договором, розраховану від вартості Предмета лізингу, комісія у складі лізингового платежу підлягає збільшенню на суму, яка дорівнює розміру ПДВ за ставкою 20%, нарахованому на таке перевищення.

6.1.4. В інших випадках, визначених Договором та додатками до нього, в тому числі у разі виникнення у Лізингодавця додаткових витрат, які виникли в період дії цього Договору та пов'язані з ним.

Відповідно до п. 6.3 Загальних умов змінений за правилами п.п. 6.1, 6.2 Загальних умов розмір лізингових платежів зазначається у відповідному рахунку Лізингодавця та підлягає сплаті Лізингоодержувачем у безспірному порядку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Станом на час вирішення спору відповідачем умови договору не виконані.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 299540,52 грн. підтверджується фактичними обставинами справи.

Таким чином, розрахунок суми заборгованості позивачем виконаний вірно, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 299540,52 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р. є документально підтвердженими та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача щодо неможливості встановлення обґрунтованості виставлених рахунків та суми заборгованості колегією суддів відхиляються та спростовуються вищевикладеним. Крім того, колегія суддів звертає увагу відповідача, що у кожному рахунку-фактурі повторно була зазначена дата його сплати, та вихідні дані розрахунку на дату виставлення рахунку, такі як курс USD, ставка Libor, ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діяла на момент виставлення рахунку, комісія банку з купівлі валюти, курс гривні до обраної Сторонами іноземної валюти.

Відповідачем, в порушення вимог ст. 33, 34 ГПК України, не надано контррозрахунків чи інших ставок Libor, які б спростовували наведені розрахунки позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст. 22, 33, 44, 47, 49, 75, 82-84 ГПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 ОСОБА_3, м. Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДПА (юридична адреса: 83007, м. Донецьк, вул. Новоросійська, буд. 9, адреса для листування: 04655, м.Київ, пр.Московський, 21, оф.12, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 (04073, м. Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, офіс 101, ) 299540 (двісті дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот сорок) грн. 52 коп. основного боргу, 5990 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто) грн. 81 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 11 серпня 2015 р.

Головуючий Н.Г.Зінченко

Судді А.О. Науменко

ОСОБА_8

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.