ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р.Справа № 922/3514/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків
до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків
про стягнення 138418,46 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 01-42юр/3208 від 30.04.2015 року;

відповідач - ОСОБА_2, довіреність № 156 від 18.02.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Національної академії Національної гвардії України, в якій просить суд стягнути пеню в сумі 60691,61 грн. за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року, 3% річних у сумі 3063,98 грн. за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року, інфляційні втрати в сумі 74662,87 грн. за період з березня 2015 року по квітень 2015 року. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач несвоєчасно оплачує електричну енергію відповідно до умов Договору №37 від 19.03.2012 року. Позивач просить також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 червня 2015 року вказана позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08.07.2015 року об 12:15 год.

06 липня 2015 року від відповідача до канцелярії суду надійшли із супровідним листом за вх. № 27020 документи, в тому числі відзив на позов, для долучення до матеріалів справи. Надані документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08 липня 2015 року була оголошена перерва до 11 серпня 2015 року о 10:30 год.

04 серпня 2015 року від позивача до канцелярії суду надійшли заперечення на відзив за вх. № 31152, які долучені судом до матеріалів справи.

Після перерви у судовому засіданні розгляд справи було продовжено 11 серпня 2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд задовольнити позов.

Відповідач позовні вимоги визнає частково, заперечує щодо нарахування періоду нарахування інфляційних втрат та пені, що нарахована на день оплати, а також надав до суду письмові пояснення за вх. № 32111 з контррозрахунком відповідних нарахувань. Надані документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи. Крім того, представник відповідача просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, обґрунтовуючи клопотання тим, що несвоєчасна оплата відбулась внаслідок несвоєчасного надходження коштів з державного бюджету, за рахунок яких фінансується установа.

Зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

19 березня 2012 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Міськелектротранссервіс" (споживач, відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії №37, який відповідно до п. 9.5 був пролонгований на 2015 рік.

Відповідно до Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28 (зі змінами та доповненнями від 25.12.2008 року), договір на користування електричною енергією є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін.

За умовами договору № 37 від 19.03.2012 року позивач зобовязався постачати відповідачеві електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до договору. Відповідач, в свою чергу, зобовязався відповідно до Правил користування електричною енергією (надалі Правила) та п. 2.2.3 Договору, проводити своєчасну оплату використаної електричної енергії відповідно до чинних тарифів.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як постачальник електричної енергії за договором, виконав свої зобов'язання по договору, здійснивши відпуск електричної енергії відповідачу у січні 2015 року - лютому 2015 року.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5 додатка 2 до Договору визначено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Даним пунктом також передбачено, що споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем своєчасно виставлялись, а відповідачем отримувались рахунки на оплату електроенергії за січень 2015 року - лютий 2015року, однак оплата по таким рахункам була здійснена несвоєчасно та не в повному обсязі.

Відповідач не заперечує факту несвоєчасної оплати спожитої електроенергії, посилається на те, що є бюджетною установою та не має змоги самостійно розпоряджатися коштами, однак ним прийняті всі заходи щодо своєчасного виконання зобов'язань.

В розумінні ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В інформаційному листі від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем надано до матеріалів справи розрахунок 3 % річних в сумі 3063,98грн. за період з 21 лютого 2015 року по 30 квітня 2015 року та збитків від інфляції в розмірі 74255,35грн. за період лютий - березень 2015 року. При цьому слід звернути увагу, що вказана сума інфляційних втрат у прохальній частині позову була заявлена за період березень - квітень 2015 року.

Судом було здійснено перерахунок 3% річних та встановлено, що проценти річних позивачем були визначені вірно, згідно діючого законодавства, що дає суду підстави задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 3063,98 грн.

Згідно проведеного судом розрахунку інфляційних втрат, встановлено, що позивачем до стягнення заявлено суму інфляційних нарахувань в меншому розмірі, ніж сума збитків, яка фактично понесена ним за період прострочення. Проте, приймаючи до уваги неможливість виходу за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання заінтересованої сторони, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 74662,87 грн.

Крім того, позивачем також здійснено нарахування пені в сумі 60691,61 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з прострочення суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд встановив, що такі нарахування здійснені правомірно. Заперечення відповідача щодо нарахування пені включаючи день оплати спростовуються умовами договору.

Що стосується клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позивач заперечує проти такого клопотання відповідача, проте суд приймає до уваги те, що відповідач є неприбутковою організацією, фінансування відповідача здійснюється з державного бюджету, а отже відповідач не розрахувався з позивачем за отриману теплову енергію через недостатність фінансування з державного бюджету, суд також враховує те, що періоди прострочення зобов'язання відповідачем щодо оплати спожитої електричної енергії є незначними, а за таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір стягуваної пені на 30% відсотків, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню в сумі 42484,13 грн. В частині стягнення пені у розмірі 18207,48 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 74662,87 грн. за період березень - квітень 2015 року, 3 % річних у сумі 3063,98 грн. за період 21.02.2015 року по 30.04.2015 року, пені в сумі 42484,13 грн. за період 21.02.2015 року по 30.04.2015 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, ч. 3 ст. 551, ст. ст. 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м.Харків, вул. Актюбінська, 24, , р/р 5084 ГУ ДКСУ у Х/о, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м.Харків, вул. Плеханівська, 149, , п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 аваль" м. Київ, МФО 380805) - 74662,87 грн. інфляційних втрат, 3063,98 грн. 3% річних, 42484,13 грн. пені, 2768,37 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 18207,48 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/3514/15