ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа № 911/2695/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Світ-Україна, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Край-1, м. Сквира

про стягнення 44 515,20 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. №42 від 18.06.2015р.;

відповідач не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-Україна» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (відповідач) про стягнення 44 515,20 грн., яка складається з 39114,22 грн. основного боргу, 5143, 79 грн. пені, 257,19 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконує свої зобовязання за Договором поставки № 2079 від 10.10.2013р. в частині своєчасної оплати отриманих товарів, в звязку з чим за ним утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2015р. у справі №911/2695/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 10.08.2015р.

У судовому засіданні 10.08.2015р. представник позивача повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 10.08.2015 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.07.2015р. за № 292.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,

встановив:

10.10.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Край-2 (покупець) укладено договір поставки № 2079, згідно якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупцеві, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товари згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину договору, на умовах договору.

Згідно п. 3.3 договору покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника, зазначений у статті 9 договору протягом терміну платежу зазначеного у пункті 1.1. додатку № 3 Спеціальні умови, за умови, що сума платежу не менше 50 грн. 00 коп., та що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана в статті 9.

Пунктом 1.1 додатку № 3 до договору погоджено, що покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень в магазинах покупця протягом 10 банківських днів з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана в статті 9 договору протягом не більше ніж 7 днів з дня поставки.

20.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю Світ-Україна (Постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю Край-2 (первісний покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Край-1 (новий покупець) укладено додаткову угоду про заміну сторони у зобовязанні, згідно якої сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з ТОВ Край-2 на ТОВ Край-1 у зобовязаннях по договору поставки.

Згідно п. 2 додаткової угоди з дати підписання цієї додаткової угоди всі права (як кредитора у зобовязанні по договору поставки) і обовязки (як боржника у зобовязанні по договору поставки) сторони покупця по договору поставки переходять від первісного покупця до нового покупця, і первісний покупець вибуває із зобовязання по договору поставки як сторона.

Обовязок оплатити згідно з умовами договору товар, що був поставлений постачальником первісному покупцю та не оплачений до дати підписання угоди, переходить до нового покупця. Первісний покупець та постачальник протягом 30 календарних днів з моменту підписання додаткової угоди зобовязуються підписати акт звірки взаєморозрахунків по договору поставки станом на останній робочий день, що передує даті підписання цієї додаткової угоди. До підписання цього акту сторони дійшли згоди, що зобовязання по оплаті поставленого товару по договору переходять до нового покупця у сумі згідно з даними бухгалтерського обліку первісного покупця та постачальника на дату даної додаткової угоди (п.п. 3, 4 додаткової угоди).

Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що до відповідача перейшов обовязок оплати товару, що був поставлений постачальником первісному покупцю на підставі договору поставки № 2079 від 10.10.2013р. та не оплачений до дати підписання даної угоди.

Пунктом 1.1 додатку № 3 до договору погоджено, що покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень в магазинах покупця протягом 10 банківських днів з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана в статті 9 договору протягом не більше ніж 7 днів з дня поставки.

З даного приводу суд зазначає, що абзацом другим частини 1 ст. 530 ЦК України передбачено можливість визначити строк виконання зобовязання шляхом визначення вказівки на подію, яка неминуче має настати.

Разом із тим, реалізація товару, придбаного у відповідача, кінцевому споживачу, не є подією, що неминуче має настати. Товар може не бути реалізовано до завершення терміну придатності, або взагалі не бути реалізовано, пошкоджено, втрачено і зазначене не залежить від волі сторін Договору.

Крім того, сторонами у договорі не встановлено механізму інвентаризації нереалізованих залишків. Фактично в договорі визначена можливість покупцю в односторонньому порядку встановлювати та змінювати строк оплати, ухилятися від оплати отриманого товару, на що продавець, згідно умов договору не має механізмів впливу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що строк оплати товару в Договорі та механізм його визначення належним чином не визначено, за таких обставин до відносин сторін слід застосовувати положення частини 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто строк виконання відповідачем грошового зобовязання є таким, що настав. Зазначена позиція відповідає позиції, викладеній в пункті 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань та пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В матеріалах справи міститься акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2015р., підписаний на підставі додаткової угоди від 20.08.2014р. між позивачем та ТОВ «Край-2», згідно якого борг ТОВ Край-2 перед ТОВ «Світ-Україна» за поставлений товар згідно договору поставки №2079 від 10.10.2013р. становить 39114,22 грн. (копія в матеріалах справи).

Крім того, 02.06.2015р. з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до нового кредитора ТОВ «Край-1» з претензією № 32 від 02.06.2015р., згідно якої просив оплатити заборгованість за договором поставки в семиденний строк з моменту отримання даної претензії. Вказаний лист отриманий представником відповідача нарочно 03.06.2015р. за вх. номером 1101, що підтверджується підписом останнього на примірнику претензії. Однак, вказана претензія залишена без відповіді та належного реагування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не скористався правом, наданим йому чинним законодавством, відзиву на позов не подав, доказів оплати коштів за отриманий від позивача товар та доказів наявності залишків нереалізованого товару суду також не надав, відповідно доводи позивача не спростував.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 39114,22 грн., який не погашено та який підтверджується складеним та підписаним повноважними представниками сторін актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2015р., вимога позивача про стягнення з відповідача 39114,22 грн. боргу за поставлений згідно договору поставки № 2079 від 10.10.2013р. товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5143,79 грн. пені за період з 31.03.2015р. по 18.06.2015р.

Відповідно до п. 3.8 договору, за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову в розмірі заявленому позивачем 5143,79 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку в строк встановлений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 257,19 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 39114,22 грн. основного боргу, 5143,79 грн. пені та 257,19 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КРАЙ-1 (09000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 22863249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Світ-Україна (03190, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код 38727498) 39114 (тридцять девять тисяч сто чотирнадцять) грн. 22 коп. основного боргу, 5143 (пять тисяч сто сорок три) грн. 79 коп. пені, 257 (двісті пятдесят сім) грн. 19 коп. 3% річних та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 13.08.2015р.

Суддя О.В. Щоткін