ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015 р. Справа №917/1131/15

за позовом Прокуратура Октябрського району м. Полтави, вул. В.Козака,1, м.Полтава, 36000 в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах

Полтавської міської ради, вул.Жовтнева,36, м.Полтава, 36000

Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, вул.Жовтнева,36, м.Полтава, 36000

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36022

про стягнення 14843,21грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Ткаченко В.І.

від відповідача: не з"явився.

від прокуратури:: Вороненко А.М.

У судовому засіданні 04.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача на користь Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради заборгованості по орендній платі за користування нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 14843,21грн., з яких 12369,34грн. -- сума орендної плати та 2473,87грн. - ПДВ за Договором оренди №49/3 від 20.11.2014р. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.06.2015р. вхід. №9152).

Представник Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради підтримав дану заяву.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Ухвали суду, які направлялась відповідачу за адресою зазначеною в позовній заяві, повернулись до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно витягу про включення відповідача до ЄДР від 26.06.2015 року, наданого позивачем, місцезнаходження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, 36022

Відповідно до 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив

20.11.2014 року між Управлінням комунальною власністю міста виконавчого комітету Полтавської міської ради (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар ) укладено договір оренди № 49/3 (Договір).

Акт приймання-передачі нежитлового приміщення підписано сторонами 20.11.2014 року.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Договору Орендодавцем передано у строкове платне користування, а Орендарем прийнято в оренду нежитлове приміщення загальною площею 159 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, яке використовується під магазин непродовольчих товарів. Указане нежитлове приміщення знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2».

Пунктом 3.2.7 Договору передбачений обов'язок Орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 5.2 Договору орендна плата за користування об'єктом оренди за базовий місяць ( вересень 2014 року) становить 6 745 грн. 32 коп. ( у т.ч. 5 621 грн. 10 коп. орендна плата та 1 124 грн. 22 коп. ПДВ), а за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за жовтень, листопад 2014 року. Орендар перераховує 100% орендної плати щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця до бюджету міста та ПДВ до Управління майном комунальною власністю міста з послідуючим перерахунком до 20-го числа наступного місяця до державного бюджету на поточні рахунки.

Згідно із п. 7.1 Договору строк його дії закінчується 31.12.2015 року.

23.12.2014 р. між Орендодавцем та Орендарем укладено Зміни та доповнення №397/49, пунктом 1 яких внесено зміни в п. 1.1 Договору, а саме: Орендодавець передає, а Орендар приймає на умовах, визначених Договором, в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, яке з 20.11.2014 р. буде використовуватися під склад.

При цьому, змінено розмір орендної плати, а саме: 5 865 грн. 37 коп. ( з урахуванням орендної плати за базовий місяць розрахунку, вересень 2014 року, 4 887 грн. 81 коп. та 977 грн. 56 коп. ПДВ).

Як зазначає позивач у позові, за період дії Договору оренди відповідач орендну плату сплачував несвоєчасно і не в повному обсязі, тому, відповідно до проведених розрахунків, заборгованість у розмірі 14843,21грн., з яких 12369,34грн. -- сума орендної плати та 2473,87грн. - ПДВ Орендарем не погашено.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або в наслідок заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», під орендою розуміється засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У ст. 762 ЦК України зазначено про те, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України ( далі ~/К України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, у тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 7 вказаної статті Закону визначено, що майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.

За змістом ст.ст.. 142, 143 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є нерухоме і рухоме майно. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності, вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Указане свідчить, що порушення ФОП ОСОБА_1 умов Договору має очевидний характер та призводить до зменшення надходжень до місцевого бюджету, тим самим ослаблює економічні основи місцевого самоврядування. У зв'язку із вказаним, ФОП ОСОБА_1 своїми діями порушує матеріальні інтереси територіальної громади міста.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладається представництво інтересів держави в судах у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

У відповідності зі ст. 2 ГПК України прокурор, який звернувся до господарського суду в інтересах держави, самостійно визначає у чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з Положенням про управління майном комунальної власності міста, затвердженим рішенням позачергової тридцять восьмої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 30.01.2014 року (Положення), Управління майном комунальної власності міста є виконавчим органом Полтавської міської ради, створене для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю територіальної громади міста Полтави, та у сфері житлового законодавства. Пунктом 2 Розділу 2 Положення визначено, що основним завданням управління є подача позовів до суду в межах повноважень Управління.

Тобто органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, виступає Полтавська міська рада, структурним підрозділом якої є Управління майном комунальної власності міста, які у свою чергу заходи представницького характеру по вказаному факту не вживали, тобто вказані інтереси залишаються незахищеними, що є підставою для звернення з позовом прокуратури Октябрського району міста Полтави Полтавської області до суду.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про обгрунтвоаність позовних вимог та задовольняє їх в повному обсязі.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36022, ід.код НОМЕР_1 на користь Управління майном комунальної власності міста (вул.Жовтнева,36, м.Полтава, 36000, ) заборгованість по орендній платі за користування нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2, у загальній сумі 14843,21грн. 90 коп., у тому числі:

12369,34грн. - суму орендної плати на поточний рахунок 0002, ГУ ДКСУ в Полтавській області, МФО 831019, код ЗКПО 38019510, код платежу 22080401, одержувач: УДКСУ у м. Полтаві;

2473,87грн. (суму податку на додану вартість) на поточний рахунок 9503 ГУ ДКСУ в Полтавській області, МФО 831019, код ЗКПО 13967034, отримувач: Управління майном комунальної власності міста.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36022, ід.код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1827,00грн. судового збору.

Видати накази після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.08.2015р.

Суддя Кльопов І.Г.