ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. Справа № 914/858/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді М.І. Хабіб

суддів О.В.Зварич

ОСОБА_1

при секретарі Н.В. Мазепі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», б/н від 15 травня 2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 28 квітня 2015 року

у справі № 914/858/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова служба», м. Київ

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

за участю:

третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерства інфраструктури України, м. Київ

третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Львівської дирекції УДППЗ "Укрпошта", м. Львів

заступника прокурора Львівської області в інтересах держави на стороні відповідача

про внесення змін до договору оренди нерухомого майна

за участю представників:

позивача -ОСОБА_2 ( довіреність в матеріалах справи);

відповідача ОСОБА_3О.( довіреність в матеріалах справи);

третьої особи-1 ОСОБА_4П.( довіреність в матеріалах справи);

третьої особи-2 ОСОБА_5М.( довіреність в матеріалах справи)

прокурора Макогона Ю.І.

Апеляційну скаргу прийнято до провадження 28.05.2015 колегією суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В., Юрченка Я.О. Ухвалою суду від 16.06.2015 розгляд справи відкладено на 30.06.2015.

У звязку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпустці розпорядженням голови суду від 30.06.2015 до складу колегії суддів замість судді Зварич О.В. введено суддю Орищин Г.В., розгляд справи розпочато заново.

Ухвалою суду від 30.06.2015 розгляд справи відкладено на 11.08.2015.

У звязку з перебуванням судді Орищин Г.В. у відпустці розпорядженням голови суду від 10.08.2015 до складу колегії суддів замість судді Орищин Г.В.О.В. введено суддю Зварич О.В., розгляд справи 11.08.2015 розпочато заново.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ТОВ "Юридична консалтингова служба" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області (далі РВ ФДМУ) про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 11.03.2013 № 27, укладеного РВ ФДМУ та ТОВ "Юридична консалтингова служба", шляхом викладення пунктів 1.2 та 3.1 договору в наступній редакції:

- пункт 1.2. Майно передається в оренду з метою розміщення: складу - в підвальних приміщеннях площею 113,33 м. кв.;

торгівельного об'єкту (магазину) з продажу непродовольчих товарів - в приміщеннях на 1-му поверсі площею 65,9 м. кв.;

торгівельного об'єкту (магазину) з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи - в приміщеннях на 1-му поверсі площею 63,7 м. кв.;

офісу - в приміщеннях на ІІ-му поверсі загальною площею 77,2 м. кв.;

організації, що надає послуги з нагляду за особами з фізичними вадами - в приміщеннях на ІІ-му поверсі загальною площею 293,8 м. кв. і в приміщеннях на ІІІ-му поверсі загальною площею 369,9 м. кв.;

- пункт 3.1. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (далі - Методика) становить без ПДВ за базовий місяць оренди вересень 2013 року - 8042,51 грн. Орендна плата за кожен наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди вересень 2013 на індекс інфляції за відповідний місяць.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за договором оренди №27 майно передане позивачу в оренду з метою розміщення офісу. Після укладення цього договору позивач затвердив нову редакцію статуту, яка зареєстрована 20.08.2013. Згідно з новою редакцією статуту основною метою діяльності позивача є надання послуг з нагляду за особами з фізичними та/або розумовими вадами, надання послуг з догляду із забезпеченням проживання для осіб похилого віку та інвалідів. Іншими видами діяльності є також роздрібна торгівля, діяльність у сфері права, бухобліку тощо. Враховуючи зміну основної статутної мети діяльності, позивач звертався до відповідача про внесення змін до договору оренди щодо цільового призначення (мети використання) орендованого майна та розміру орендної плати. У звязку із неотриманням відповіді від відповідача на пропозицію внести зміни договору оренди, позивач звернувся з позовом до РВ ФДМУ на підставі на ч. 3 ст. 188 ГК України про внесення змін до договору оренди в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.05.2014 у справі № 914/858/14 (суддя Король М.Р.) позовні вимоги задоволені повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.2014 (колегія суддів у складі: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М., Данко Л.С.) рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2014 залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Заступник прокурора Львівської області оскаржив названі судові рішення в касаційному порядку.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2014 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.08.2014 у справі № 914/858/14, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Вищий господарський суд України вказав, що за відсутності згоди сторін внесення змін до договору є можливим за наявності та доведеності позивачем обставин та підстав, визначених ст.ст. 651, 652 ЦК України, або у інших випадках, прямо передбачених договором або законом. В порушення вимог ст. 43 ГПК України суди не з'ясували наявності передбачених законом або договором підстав для внесення змін до договору, не надали правової оцінки вимогам щодо внесення змін до договору оренди в частині зміни мети використання орендованого приміщення, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про те, що сама лише зміна статутної діяльності позивача є підставою для зміни мети використання орендованого приміщення без згоди орендодавця та відповідно зміни розміру орендної плати. Крім цього, приймаючи рішення про задоволення позову в частині встановлення нового розміру орендної плати, судами не досліджено дотримання вимог Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу при визначенні вартості орендованого майна, наявності чи відсутності підстав для проведення повторної оцінки майна з урахуванням строку чинності попереднього звіту про оцінку, у зв'язку із чим суди попередніх інстанцій передчасно дійшли висновку про обґрунтованість запропонованого позивачем розміру орендної плати за базовий місяць оренди.

За результатами нового розгляду справи Господарський суд Львівської області прийняв рішення від 28.04.2015 (суддя Бортник О.Ю), яким відмовив у задоволенні позову.

Рішення мотивоване положеннями ч. 2 ст. 652 ЦК України. При відмові в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що зміна основної мети статутної діяльності позивача не є істотною зміною обставин в розумінні ст.652 ЦК України, яка дає право на зміну умов договору за рішенням суду. Суд також взяв до уваги доводи відповідача про те, що внесення змін до договору порушить його майнові інтереси.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким позов задоволити.

Апелянт стверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: суд застосував до спірних правовідносин норму ст. 652ЦК України, яка не підлягала застосуванню. На думку скаржника, до спірних правовідносин слід було застосовувати норми Господарського кодексу України, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює господарські відносини, зокрема, ч.4 ст. 188 ГК України, яка не передбачає жодних обмежень щодо підстав внесення змін до договору. При цьому скаржник посилається на п. 4 листа Міністерства юстиції України від 26 грудня 2008 року № 758 0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», в якому вказано, що при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позов задоволити.

Представники відповідача, третіх осіб та прокурор заперечили проти доводів скаржника, вважають їх необґрунтованими та такими, що суперечать закону, а рішення суду першої інстанції законним.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 11.03.2013 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та ТОВ "Юридична консалтингова служба" укладений договір оренди нерухомого державного майна № 27, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - нежитлові приміщення загальною площею 983,83 м. кв., що знаходяться в підвалі, на 1-му , 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11, що перебуває на балансі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта". Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.12.2012 становить за незалежною оцінкою 1 571 000 грн без ПДВ (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення офісу.

Як встановлено пунктами 3.1, 3.3 договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (із змінами), становить без ПДВ за базовий місяць оренди лютий 2013 - 23588,52 грн. Орендна плата за перший (повний місяць) оренди - березень 2013 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди лютий 2013 на індекс інфляції за березень 2013. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.5 договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 10.1 договору він укладений на 2 роки 364 дні та діє з 11 березня 2013 року по 9 березня 2016 року включно.

20 серпня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві зареєстровано нову редакцію статуту позивача, пунктом 3.1. якого передбачено, що основною метою діяльності товариства є надання послуг з нагляду за особами з фізичними та/або розумовими вадами, надання послуг догляду із збереженням проживання для осіб похилого віку та інвалідів, а також здійснення господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку від виробничої та комерційної діяльності; підвищення прибуткової діяльності і на цій основі реалізації соціальних і економічних інтересів учасників товариства.

Листом від 28.08.2013 № 28/08 позивач звернувся до відповідача про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 11.03. 2013 № 27 у звязку із зміною основного статутного предмету діяльності товариства.

Відповідач листом № 11-03-06716 від 26.09. 2013 повернув позивачу на доопрацювання подані документи.

Позивач повторно звернувся до відповідача (лист № 2110-1від 21.10.2013) щодо внесення змін до договору оренди №27, до якого додав, зокрема, проект договору про внесення змін до договору оренди №27. Згідно з названим проектом позивач запропонував внести зміни до пунктів 1.2 та 3.1 договору, якими встановлена мета використання орендованого майна та встановлений розмір орендної плати. Зокрема, позивач запропонував передбачити в п. 1.2 цього договору, що майно передається в оренду з метою розміщення: складу - в підвальних приміщеннях площею 113,33 м. кв.; торгівельного об'єкту (магазину) з продажу непродовольчих товарів - в приміщеннях на 1-му поверсі площею 65,9 м. кв.; торгівельного об'єкту (магазину) з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи - в приміщеннях на 1-му поверсі площею 63,7 м. кв.; офісу - в приміщеннях на ІІ-му поверсі загальною площею 77,2 м. кв.; організації, що надає послуги з нагляду за особами з фізичними вадами - в приміщеннях на ІІ-му поверсі загальною площею 293,8 м. кв. і в приміщеннях на ІІІ-му поверсі загальною площею 369,9 м. кв.

Також просив викласти п.3.1 договору в наступній редакції: Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 становить без ПДВ за базовий місяць оренди вересень 2013 року - 8042,51 грн. Орендна плата за кожен наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди вересень 2013 на індекс інфляції за відповідний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 07.11 2013 № 07-03-08004 РВ ФДМУ звернулось до Міністерства інфраструктури України про надання дозволу на внесення змін до договору оренди № 27 від 11.03.2013, однак відповіді на своє звернення не отримало.

Дослідивши обставини справи, доводи скаржника, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора та третіх осіб, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Правовідносини оренди майна врегульовані, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який регулює відносини, пов'язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк( ч.1 ст. 759 ЦК та ч.1 ст. 283 ГК України).

Істотні умови договору оренди державного та комунального майна визначені частиною 1 ст.10 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", якими є, зокрема, об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.03.2013 позивачем та відповідачем укладений договір оренди нерухомого державного майна № 27, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно - нежитлові приміщення загальною площею 983,83 м. кв., що знаходяться в підвалі, на 1-му , 2-му і 3-му поверхах нежитлової будівлі за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Героїв УПА, 11. В названому договорі сторони погодили всі істотні умови договору, визначені законом, встановили, зокрема, що майно передається в оренду з метою розміщення офісу, визначили розмір орендної плати за базовий місяць оренди лютий 2013 - 23588,52 грн, встановили термін дії договору - з 11 березня 2013 року по 9 березня 2016 року включно ( 2 роки 364 дні ).

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря .

Після укладення цього договору позивач звернувся до відповідача про внесення змін до договору оренди в частині мети використання обєкта оренди та розміру орендної плати (лист від 28.08.2013 № 28/08) у звязку із зміною основного статутного предмету діяльності товариства.

Підстави зміни або розірвання договору визначені ст. 651 та ст. 652 ЦК України.

Так, згідно із частинами 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 652 ЦК встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах( частина 1 ст. 652).

Частиною 2 названої статті передбачено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. договору

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом ( ч.4 ст. 652 ЦК).

Частинами 1 та 2 ст. 21 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна"встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Отже, за відсутності згоди сторін, внесення змін до договору в судовому порядку є можливим у виняткових випадках за умови наявності та доведеності позивачем обставин та підстав, визначених ст.ст. 651, 652 ЦК України, а щодо зміни розміру орендної плати - за умови наявності та доведеності позивачем обставин та підстав, визначених ч. 2 ст. 21 ст. 21 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" або у інших випадках, прямо передбачених договором або законом.

Договором (п. 3.5) врегульовано лише підстави зміни розміру орендної плати на вимогу однієї із сторін та встановлено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни її розрахунку, істотної зміни стану об'єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Як вірно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, докази істотного порушення умов договору відповідачем чи істотної зміни стану об'єкта оренди відсутні, а зміна основної мети статутної діяльності позивача не є істотною зміною обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, яка дає право на зміну умов договору за рішенням суду.

Крім того колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що на підтвердження позовних вимог позивач подав суду нову редакцію статуту, зареєстровану 20.08. 2013, виписку з ЄДР від 23.08.2013 та довідку з ЄДРПОУ від 27.08.2013( т1, а.с.21-40), якими підтверджено вид основної економічної діяльності позивача, починаючи з 20.08.2013 у звязку з реєстрацією названої нової редакції статуту. Жодних доказів на підтвердження основної мети статутної діяльності позивача станом на момент укладення договору оренди, тобто 11.03.2013, позивач не подав ні місцевому господарському суду , ні апеляційному суду. З наявних матеріалів справи неможливо дійти достовірного висновку про те, яка основна мета статутної діяльності позивача була на момент укладання договору оренди №27 від 11.03.2013, відтак чи змінилися вона у звязку з реєстрацією 20.08.2013 нової редакції статуту позивача. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами зміни основної мети статутної діяльності позивача після укладення договору оренди №27 від 11.03.2013,

Таким чином апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено наявності обставин та підстав, визначених ст.ст. 651, 652 ЦК України, ч. 2 ст. 21 ст. 21 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", для внесення змін до договору в частині мети використання обєкта оренди та розміру орендної плати.

В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме: суд застосував до спірних правовідносин норму ст. 652 ЦК, яка не підлягала застосуванню. На думку скаржника, до спірних правовідносин слід було застосовувати норми Господарського кодексу України, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює господарські відносини, зокрема, ч.4 ст. 188 ГК України, яка не передбачає жодних обмежень щодо підстав внесення змін до договору.

Згідно з ч. 4 ст. 188 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника , оскільки Господарський кодекс України не встановлює підстав внесення змін до договору. Стаття 188 ГК України визначає порядок зміни та порядок розірвання господарських договорів. Підстави внесення змін до договору чи його розірвання визначені ст. ст. 651 та 652 ЦК України, положення яких в силу ст.1,4 ЦК України, ст.ст. 7, 283 ГК України застосовуються до спірних правовідносин.

Посилання скаржника на лист Міністерства юстиції України від 26 грудня 2008 року № 758 0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», є безпідставним, оскільки немає жодної колізії між нормами ст. 652 ЦК та ч.4 ст. 188 ГК України.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно та обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, що скаржником не доведено наявності підстав для його скасування та для задоволення апеляційної скарги.

Сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 28 квітня 2015 року у справі № 914/858/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова підписана 13.08.2015

Головуючий - суддя М.І. Хабіб

суддя О.В. Зварич

суддя Я.О. Юрченко