РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/17517/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ЛАКС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас»

про стягнення 5 617,82 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

від позивача: Шимко В.Г.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ЛАКС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас» про стягнення 3 240,13 грн. основного боргу, 1 640,28 грн. інфляційних втрат, 70,84 грн. трьох відсотків річних та 548,95 грн. пені, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р.

Ухвалою суду від 10.07.2015 р. було порушено провадження у справі № 910/17517/15 та призначено її розгляд на 12.08.2015 року, зобов'язано сторін надати певні документи.

Представник позивача в судовому засіданні 12.08.2015 р. надав суду документи у справі, які залучено до матеріалів справи; надав суду усні пояснення по суті справи; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 12.08.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду від 10.07.2015 р. не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02092, м. Київ, вулиця Алма-Атинська, 39-З, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 12.08.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою «ЛАКС» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас»» (покупець) було укладено договір поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачати та передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити лікарські препарати, вироби медичного призначення, предмети санітарії та гігієни, біологічно активні добавки (товар).

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.

У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 1.2. договору, поставка товару здійснюється окремими партіями в асортименті, кількості і за цінами, згідно з погодженими з покупцем та постачальником заявок на поставку та відповідно до товарно-транспортних накладних (ТТН), які є невід'ємним додатком до даного договору. Заявки на поставку можуть подаватися письмово, електронними листами або усно за телефоном.

Пунктом 3.1. договору визначено, що поставка товару здійснюється постачальником або шляхом само вивозу покупцем по узгодженню сторін). Строки і місце поставки товару вказуються в ТТН.

Відповідно до п. 3.5. договору, датою поставки партії товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця ТТН або проставляння на ній печатки (штампу) покупця. Перехід права власності а також ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається у момент передачі товару покупцеві, про що свідчить підпис уповноваженого представника або печатка (штамп) покупця на ТТН.

За умовами п. 4.1. договору, ціна за одиницю товару та загальна вартість партії товару вказуються у ТТН. Ціна вказана в ТТН є незміною і не поширюється на наступні партії товару.

Оплата кожної партії товару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у строк, вказаний в ТТН (п. 4.2. договору).

Загальна сума договору складається із сум, вказаних в ТТН, виданих на підставі договору (п. 4.3. договору).

У відповідності до п. 5.1. договору, у разі порушення взятих на себе зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у разі прострочення здійснення оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, а також проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі п'яти відсотків від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з п. 8.1. договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 р. Якщо за 15 днів до закінчення строку дії договору сторони не виявляють бажання його розірвати, то він автоматично пролонгується на наступний календарний рік. Кількість пролонгацій необмежена.

Позивач пояснив суду, що на виконання ним договірних зобов'язань за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8 227,67 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін ТТН: № 248731/10 від 20.09.2014 р. на суму 3 119,85 грн., № 248731/1 від 29.09.2014 р. на суму 31,44 грн., № 247715/0 від 25.09.2014 р. на суму 266,67 грн., № 2477154/1 від 25.09.2014 р. на суму 725,62 грн., № 247752/1 від 25.09.2014 р. на суму 933,40 грн., № 247752/0 від 25.09.2014 р. на суму 3 150,69 грн. (належним чином засвідчені копії яких додано до матеріалів справи).

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р. щодо оплати отриманого товару виконав частково на суму 4 987,54 грн., що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень № 198 від 30.09.2014 р. на суму 992,29 грн., № 206 від 06.10.2014 р. на суму 3 150,69 грн., № 222 від 15.10.2014 р. на суму 344,56 грн. та № 238 від 27.10.2014 р. на суму 500,00 грн. (належним чином засвідчені копії додано до матеріалів справи).

Враховуючи наведене, у відповідача виникла заборгованість за отриманий товар за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р. у розмірі 3 240,13 грн.

ТОВ Фірма «ЛАКС» зверталось до ТОВ «Аптека «Верітас» з повідомленням від 15.12.2014 р. та претензією № 385 від 07.11.2014 р., якими вимагало сплатити суму боргу за отриманий товар за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р. Однак , дані звернення були залишені відповідачем без відповіді та реагування.

За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ЛАКС» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас» про стягнення 3 240,13 грн. основного боргу, 1 640,28 грн. інфляційних втрат, 70,84 грн. трьох відсотків річних та 548,95 грн. пені, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором поставки поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо повернення залишку попередньої оплати за даним договором не виконав неналежним чином.

Відповідач у жодних належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з ТОВ «Аптека «Верітас» 3 240,13 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ЛАКС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас» в частині стягнення 3 240,13 грн. основного боргу, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ЛАКС» просило суд стягнути з відповідача 1 640,28 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2014 р. до травня 2015 р. та 70,84 грн. трьох відсотків річних за період з 02.10.2014 р. до 24.06.2015 р. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1 640,28 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2014 р. до травня 2015 р. та 70,84 грн. трьох відсотків річних за період з 02.10.2014 р. до 01.04.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р.

Позивач просить стягнути з відповідача 548,95 грн. пені за період з 02.10.2014 р. до 04.03.2015 р. за неналежне виконання грошового зобов'язання щодо оплати послуг за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у разі прострочення здійснення оплати товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, а також проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі п'яти відсотків від простроченої суми за кожен день прострочення.Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 548,95 грн. пені за період з 02.10.2014 р. до 04.03.2015 р. за неналежне виконання грошового зобов'язання щодо оплати послуг за договором поставки № НБ/98/2 від 25.09.2014 р.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «ЛАКС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас» підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека «Верітас» (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 1, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю Фірми «ЛАКС» (16600, Чернігівська область, місто Ніжин, вулиця Московська, 54, ) 3 240 (три тисячі двісті сорок) грн. 13 коп. основного боргу, 1 640 (одна тисяча шістсот сорок) грн. 28 коп. інфляційних втрат, 70 (сімдесят) грн. 84 коп. трьох відсотків річних, 548 (п'ятсот сорок вісім) грн. 95 коп. пені та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 14.08.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина