ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р.Справа № 922/3370/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України м. Харків
про визнання недійсним рішення
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю від 16.07.2015 року;

відповідача - Шихкерімова Н.К., за довіреністю № 9 від 13.09.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення про порушення законодавства про захист недобросовісної конкуренції та накладення штрафу. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.03.2015 року № 37-р/к у справі 2/01-293-14 прийняте безпідставно та не обґрунтовано, а тому підлягає визнанню недійсним. Судовий збір позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 01 липня 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.06.2015 року представник відповідача надав відзив по справі (вх. № 25174), в якому відповідач проти позову заперечує, зазначає, що при прийнятті спірного рішення було повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими, висновки, викладені в рішенні, відповідають обставинам справи, на думку відповідача відсутні підстави для визнання рішення недійсним.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.06.2015 року представник позивача надав письмове клопотання (вх. №26285) про перенесення розгляду справи, у зв`язку з хворобою позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.07.2015 року розгляд справи було відкладено на 21.07.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.07.2015 року позивач надав клопотання (вх. № 29090), в якому просив суд зупинити розгляд справи, у зв`язку із знаходженням в провадженні слідчого Великобурлуцького райвідділу ГУМВС України у Харківській області кримінальної справи № 0000007, яка відкрита по факту порушень, пов`язаних із закупівлею за державні кошти дров, яку проводив Відділ освіти Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області. Також у своєму клопотанні позивач просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку із хворобою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.07.2015 року було відмовлено в задоволені клопотання позивача про зупинення провадження у справі та розгляд справи було відкладено на 04.08.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 04.08.2015 року представник позивача надав клопотання (вх. № 30977) з документами для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 04.08.2015 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, заявив усне клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.08.2015 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити, проти усного клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи заперечував.

Щодо усного клопотання представника позивача про призначення у справі судової економічної експертизи, суд зазначає наступне.

Статтею 41 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до пункту 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 № 01-8/2651, судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до ст. 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку позивачем не надано до суду обґрунтування призначення у справі судової економічної експертизи та необхідності у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних у справі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні усного клопотання представника позивача про призначення у справі судової економічної експертизи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

За результатами розгляду справи № 2/01-293-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 03.03.2015 року прийнято рішення № 37-р/к (надалі - рішення), яким встановлено порушення з боку позивача законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

Пунктом 3 даного рішення згідно зі ст.52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення законодавства про захист економічної конкуренції на позивача накладено штраф у розмірі 4700,00 грн.

Оскаржуваним рішенням відділенням Антимонопольного комітету визнано, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 погодивши під час участі у торгах на закупівлю за державні деревини необробленої, проведених відділом освіти Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області, свої пропозиції конкурсних торгів з метою забезпечення перемоги ФОП ОСОБА_4, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

Позивач вважає рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України помилковим, висновки та обставини зазначені у рішенні не доведеними, посилаючись на те, що при розгляді справи відповідачем фактичні обставини встановлені тільки на його припущеннях, не було враховано об'єктивних обставин справи та порушено порядок розгляду справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач також вказує на те, вказані в рішенні аргументи є не достатніми для встановлення узгодженої поведінки. Висновки відповідача не доведені та є лише співпадінням, що не дає можливості встановити наявність або відсутність порушення, зокрема наявність або відсутність недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, є неналежними доказами у справі, а оскаржуване рішення прийнято основуючись на припущеннях.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Антимонопольний комітет України", Законом України "Про захист економічної конкуренції" та Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 р. № 49-р (далі -Методика).

Згідно із ч.1 ст.35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Статтею 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" закріплено визначення економічної конкуренції (конкуренція), відповідно до якої це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Частиною 1 ст.5 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що узгодженими діями є укладення суб'єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об'єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб'єктів господарювання.

Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (ч.1 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Дослідивши рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, судом вбачається, що дії Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 кваліфіковані відповідачем як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

Суд зазначає, що для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як антиконкурентних дій за п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" потрібно встановлення обставин, а саме:

- наявність узгодженості дій суб'єктів господарювання;

- вказані узгоджені дії стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Отже негативним наслідком є сам факт спотворення результатів торгів через узгодження поведінки конкурсантами. Правове значення в даному випадку має фактична відсутність конкурсу внаслідок узгодження конкурсантами відповідної поведінки, яка призводить до заміни конкуренції на координацію поведінки з метою створення видимості конкуренції в межах торгів.

Судом вбачається, що під час розгляду справи відповідачем, зокрема, встановлено:

- ідентично оформлені конверти, в яких учасниками подані документи пропозицій конкурсних торгів

- ідентично оформлені довідки, які надавалися ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 (однаковим шрифтом, в довідках міститься аналогічний текст);

- в пропозиціях конкурсних торгів двічі зазначені назви учасників на місці підпису документів;

- довідки Державного підприємства "Куп'янський лісгосп" видані ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 в один день за послідовними номерами, а саме: від 07.07.2014 № 08-12/653 та від 07.07.2014 № 08-12/654

- інтереси ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 під час участі у Торгах представляла одна особа - ОСОБА_6 який діє на підставі довіреностей від 19.04.2014 (виданої ФОП ОСОБА_4.) та від 07.04.2014 (виданої ФОП ОСОБА_1)

- встановлення ФОП ОСОБА_1 в пропозиції конкурсних торгів ціни на деревину необроблену на 24 % вище рівня цін, за якими ним здійснювалась реалізація вказаного товару іншим суб'єктам господарювання, свідчить про її необґрунтованість та встановлення такої ціни з метою забезпечення перемоги ФОП ОСОБА_4

- результатами аналізу цінових пропозицій інших суб`єктів господарювання, які приймали участь у торгах з аналогічним предметом закупівлі в той самий період, з'ясовано, що ціни, які пропонувались такими суб'єктами господарювання для участі у торгах, та за якими ними та замовниками укладалися договори закупівлі деревини необробленої (дров) є значно нижчими ніж ціни, запропоновані ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 для участі у торгах.

Також, рішенням від 03.03.2015 року № 37-р/к встановлено, що твердження позивача щодо відсутності узгодженості дій та обміну інформації між учасниками торгів не відповідають дійсності, оскільки окрім узгодженості поведінки під час проведення торгів мала місце узгодженість поведінки під час розгляду справи № 2/01-293-14, та спростовуються матеріалами справи № 2/01-293-14, а саме, сукупністю зібраних доказів, зокрема, однаково оформленими конвертами, послідовним отриманням довідок Державного підприємства "Куп'янський лісгосп", одночасною подачею конкурсних І пропозицій та необґрунтованістю запропонованих цін.

За умов підготовки конкурсної документації окремо кожним учасником торгів будь-які співпадіння, навіть одне в однаковому місці одних документів, є малоймовірним. Але в даному випадку є безліч співпадінь, що, з точки зору ймовірності, неможливо пояснити випадковим збігом.

Таким чином, підготовку документів ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 з однаковими помилками, послідовне отриманням довідок Державного підприємства "Куп'янський лісгосп", одночасну подачу конкурсних пропозицій неможливо пояснити випадковим збігом обставин, а отже можливо пояснити лише погодженою підготовкою конкурсної документації на Торги учасниками.

Погодження поведінки при формуванні своїх пропозицій конкурсних торгів учасниками призвело до заміни конкуренції на координацію поведінки зазначених суб'єктів господарювання з метою створення видимості конкуренції в межах торгів, що призвело до спотворення результатів торгів.

Отже, в такому випадку, сама узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу і негативним наслідком є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

Суд вважає за необхідне зазначити, що проведення торгів, аукціонів дає можливість обрати на конкурсі найкращого кандидата та укласти договори на закупівлю товарів з тим, хто запропонує найкращу, максимально низьку ціну та найкращу якість, що повністю відповідає вимогам торгів. Така позиція повністю відповідає принципам ефективної конкуренції на основі показників діяльності та власних досягнень суб'єктів господарювання. Угоди, рішення або інші форми узгоджених дій, які не відповідають основному принципу конкуренції, відносяться до порушень правил конкуренції. Це проявляється тоді, коли учасники торгів організовують несправжнє змагання, після якого вигоди або право на договір достаються одному з учасників узгоджених дій.

Погодження поведінки при формуванні своїх конкурсних пропозицій учасниками вказаних торгів призвело до заміни конкуренції на координацію поведінки зазначених суб'єктів господарювання з метою створення видимості конкуренції в межах торгів, що в свою чергу призводить до спотворення результатів торгів.

Наведеним обставинам відповідач дав належну оцінку і, врахувавши вимоги ст.ст.1, 5, 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання дій позивача, які полягали в узгодженості його поведінки з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 під час участі у торгах, такими, що порушують норми законодавства про захист економічної конкуренції, а саме: п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", яке виявилось у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що призвели до спотворення результатів торгів. При цьому відповідач обґрунтовано виходив з того, що характер поведінки учасників торгів, яка була проявлена ними, давали підстави вважати про існуючу між ними домовленість щодо усунення конкуренції та змагальності.

За приписами ч.1 ст.59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Позивачем не доведено жодної із цих підстав, а лише наведені доводи, які зводяться до переоцінки отриманих відповідачем доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року у справі № 922/3473/14 та постанові Вищого господарського суду України від 20.08.2014 року у справі № 922/597/14.

За таких обставин, господарський суд, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.08.2015 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3370/15