РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015Справа №910/14398/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Версатайл Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське виробниче підприємство "Дон-Лан"
про стягнення 595 416,00 грн.

Головуючий суддя Стасюк С.В.
Судді:Босий В.П.
Котков О.В.

Представники сторін:

від позивача Ткачук О.С. (дов. № 499/12 від 15.01.2014 року)
від відповідача Гапон В.В. (за дов. б/н від 08.10.2013 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10 лютого 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Представництво "Ростсільмаш" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське виробниче підприємство "Дон-Лан" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 1 780 959,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором зберігання № 01-11/Х-01 від 01.01.2009 року в частині повернення товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2014 року порушено провадження у справі № 910/14398/14 та призначено справу до розгляду на 14.08.2014 року.

13.08.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

14.08.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог з огляду на те, що ним повністю повернуто позивачу майно, отримане на зберігання, що підтверджується Актом приймання-передачі № 32-01-11/Х-01 від 07.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 34-01-11/Х-01 від 10.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 38.1-01-11/Х-01 від 17.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 39-01-11/Х-01 від 20.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 35-01-11/Х-01 від 13.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 36-01-11/Х-01 від 14.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 37-01-11/Х-01 від 16.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 40-01-11/Х-01 від 21.09.2010 року, Актом приймання-передачі № 38-01-11/Х-01 від 17.09.2010 року.

У судовому засіданні 14.08.2014 року, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 04.09.2014 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

29.08.2014 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заперечення на відзив. У поданих запереченнях представник позивача зазначив, що акти, надані відповідачем підтверджують повернення позивачу іншого товару переданого відповідачу по іншим актам.

Розпорядженням В.о. Голови Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 року справу № 910/14398/14 передано для розгляду судді Гулевець О.В., у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 року суддя Гулевець О.В. прийняла справу № 910/14398/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 09.10.2014 року.

Розпорядженням В.о. Голови Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року справу № 910/14398/14 передано для розгляду судді Стасюку С.В., у зв'язку з його виходом з відпустки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2014 року суддя Стасюк С.В. прийняв справу № 910/14398/14 до свого провадження, розгляд справи призначено відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 року.

07.10.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи по справі. Відповідачем додатково надані акти приймання-передачі, які підтверджують повернення позивачу майна у повному обсязі, а саме: Акт приймання-передачі № 42-01-11/Х-01 від 30.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 41-01-11/Х-01 від 29.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 41-01-11/Х-01 від 22.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 42-01-11/Х-01 від 27.09.2010 року.

У судовому засіданні 09.10.2014 року, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 11.11.2014 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

Представник відповідача в судове засідання 11.11.2014 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 11.11.2014 року представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Розглянувши подане позивачем 11.11.2014 року клопотання про продовження строку вирішеня спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 року, відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 11.12.2014 року.

11.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи по справі.

Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Суд дослідивши матеріали справи, враховуючи категорію спору та те, що спір між сторонами відноситься до складного і для вирішення якого виникла необхідність введення до складу суду додатково ще двох суддів, вирішив здійснювати розгляд справи № 910/14398/14 колегіально у складі трьох суддів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року суддя Стасюк С.В. вирішив розгляд справи здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням від 11.12.2014 року заступник Голови Господарського суду міста Києва розпорядився розглянути справу № 910/14398/14 колегіально у складі: головуючий суддя Стасюк С.В., суддя Босий В.П., суддя Котков О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2014 року колегія суддів у складі: головуючий суддя Стасюк С.В., суддя Босий В.П., суддя Котков О.В. прийняла справу № 910/14398/14 до свого провадження, розгляд справи призначено на 20.01.2015 року.

У судовому засіданні 20.01.2015 року представник позивача надав оригінали актів для огляду, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про зміну найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Представництво "Ростсільмаш" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Версатайл Україна" на підставі прийняття такого рішення загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Представництво "Ростсільмаш". До клопотання додано копію Протоколу №33 від 15.09.2014 року, копію виписки з ЄДРПОУ.

Відповідно до пункту 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 за приписом статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Суд, розглянувши подане позивачем клопотання про зміну найменування позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Представництво "Ростсільмаш" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Версатайл Україна" дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 20.01.2015 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 10.02.2015 року.

09.02.2015 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про призначення по справі судової експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що надані відповідачем Акт приймання-передачі № 32-01-11/Х-01 від 07.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 34-01-11/Х-01 від 10.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 38.1-01-11/Х-01 від 17.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 39-01-11/Х-01 від 20.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 35-01-11/Х-01 від 13.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 36-01-11/Х-01 від 14.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 37-01-11/Х-01 від 16.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 40-01-11/Х-01 від 21.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 38-01-11/Х-01 від 17.09.2010 року позивачем не укладались. Крім того, позивач зазначає, що при звільненні у вересні 2011 року директора позивача Севрюкова К.В., в останнього була можливість залишити в себе чисті аркуші паперу з проставленими на них відтисками печатки позивача, що перебувала у його володінні. В Селидівському міському суді Донецької області розглядається кримінальна справа відносно Севрюкова К.В. Позивач вважає, що порядок виготовлення наданих відповідачем актів може бути визначено лише шляхом проведення судової експертизи.

Суд, розглянувши дане клопотання та заслухавши думку представників сторін відзначає, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Згідно статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про призначення судової експертизи не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що спірні акти підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств, а в матеріалах справи відсутній обвинувальний вирок стосовно неправомірних дій Севрюкова К.В. щодо підписання та/або складання спірних актів.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.2015 року подав заяву про зменшення заявлених позовних вимог. У поданій заяві представник позивача зазначив, що у зв'язку з поданням відповідачем актів, які підтверджують часткове повернення товару, позивач просить стягнути з відповідача 595 416,00 грн.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням поданої заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні 10.02.2015 року представник відповідача проти позову заперечив, надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Представництво "Ростсільмаш", найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Версатайл Україна" (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське виробниче підприємство "Дон-Лан" (зберігач) укладено Договір зберігання № 01-11/Х-01 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору зберігач зобов'язується прийняти на відповідальне зберігання зерно та кормозбиральні комбайни, адаптери (жатки, підборщики, копнителі, подрібнювачі та ін.), (далі - майно) та повернути його позивачу у схоронності на умовах даного договору, а поклажодавець зобов'язаний оплатити відповідачу плату за зберігання майна.

Згідно з пунктом 1.2. Договору право власності на майно від поклажодавця до зберігача не переходить. Майно не може бути задіяне у господарському обороті зберігача та не може бути передано третім особам.

Відповідно до пункту 2.1. Договору зберігач зобов'язується зберігати майно на власних або орендованих складах. Адреси складів вказуються у Додатку № 1 до Договору.

Пунктом 2.1.3. Договору сторони погодили, що зберігач зобов'язується забезпечити схоронність майна.

Відповідно до пункту 2.1.9. Договору зберігач зобов'язаний повертати майно позивачу або частково за першою вимогою останнього протягом 1 (одного) календарного дня з дня отримання відповідачем такої вимоги по акту приймання - передачі.

Зберігач зобов'язаний повернути майно у повному об'ємі після закінчення строку дії даного договору (пункт 2.1.10. Договору).

Відповідно до пункту 2.1.11. зберігач зобов'язаний забезпечити повну схоронність майна, після закінчення строку зберігання повернути поклажодавцю майно у тому ж стані, в якому воно було прийнято на зберігання з урахуванням його природних якостей.

Згідно з пунктом 2.1.12. Договору зберігач зобов'язаний до 3 числа кожного місяця, наступного за звітним надавати поклажодавцю звіт про наявність майна на складі зберігача.

Звіт для узгодження направляється на електронну адресу поклажодавця - , після узгодження та належного оформлення (наявність підпису директора та печатки підприємства) відправляється по пошті, на адресу поклажодавця: 01135, Україна, м. Київ, вул. Чорновола, 20, оф. 206.

Відповідно до пункту 2.2.1. Договору зберігач має право отримувати від поклажодавця плату за надання послуг по зберіганню на умовах даного договору, у тому числі плату за фактичний строк зберігання, якщо майно буде витребувано достроково та таке дострокове витребування не буде пов'язано з порушенням зберігачем умов даного договору.

Згідно з пунктом 2.3.1. Договору поклажодавець зобов'язується передавати майно зберігачу за адресою, вказаною в пункті 2.1.1 даного договору по акту приймання - передачі, попередньо повідомивши зберігача про передачу майна не менше ніж за 1 календарний день з дня передачі.

Поклажодавець зобов'язаний забрати майно зі складу зберігача до закінчення строку дії даного договору (пункт 2.3.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.3. Договору поклажодавець зобов'язаний забрати майно зі складу зберігача достроково, попередивши про це відповідача не менш ніж за 1 календарний день за актом приймання - передачі.

Згідно з пунктом 3.1. Договору вартість послуг по зберіганню узгоджується сторонами у Додатку № 3, який є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 3.2. Договору вартість послуг по зберіганню за місяць визначається на підставі акту виконаних робіт, який підписано обома сторонами. Акт виконаних робіт зберігач надає поклажодавцю не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним періодом.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили, що зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем та відшкодовує останньому збитки у випадку невиконання своїх обов'язків, передбачених пунктом 2.1. даного Договору, а також втрати, знищення чи пошкодження майна переданого на зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту приймання - передачі № 25.1-01-11/Х-01 від 02.07.2010 року, Акту приймання - передачі № 35-01-11/Х-01 від 22.07.2010 року, Акту приймання - передачі № 40-01-11/Х-01 від 05.08.2010 року, Акту приймання - передачі № 47-01-11/Х-01 від 09.09.2010 року позивачем було передано майно відповідачу на зберігання у відповідності до умов укладеного між сторонами договору зберігання, вищезазначені акти підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Позивач зазначає, що 01.06.2012 року ним проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на зберіганні у відповідача. Під час проведення інвентаризації було виявлено, що весь товар, який належить позивачу та переданий на відповідальне зберігання - відсутній на складах зберігання, у зв'язку з чим комісією позивача був складений інвентаризаційний опис № 14 від 10.07.2012 року.

За твердженням позивача, відповідачу направлявся інвентаризаційний опис № 14 від 10.07.2012 року для підписання та вимога № 286 від 10.08.2012 року про повернення або оплату товару. Проте, інвентаризаційний опис № 14 від 10.07.2012 року відповідачем не підписано, вимогу не про повернення товару або його оплату не задоволено.

В подальшому позивачем на адресу відповідача направлялася вимога № 130/06 від 03.06.2014 року про повернення або оплату товару. Вищезазначена вимога залишена відповідачем без задоволення.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині повернення товару в повному обсязі, позивач просить стягнути з відповідача суму збитків в розмірі 595 416,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що ним повністю повернуто позивачу майно, отримане ним на зберігання.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно статей 942, 944, 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Відповідно до частини 1 статті 22, частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв'язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Згідно частини 1, частини 2 статті 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів запобігання збитків та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Частиною 1 статті 951 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві пошкодженням речі відшкодовуються зберігачем у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Виходячи з аналізу діючої норми, суд приходить до висновку, що підставою для стягнення збитків від вартості майна по - перше, є докази в підтвердження того, що майно знищено або пошкоджено.

По - друге, докази в підтвердження того, що майно пошкоджено, або знищено саме з вини відповідача.

По - третє, докази в підтвердження протиправної поведінки заподіювача шкоди, тобто відповідача.

По - четверте, докази в підтвердження причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Як вбачається з матеріалів справи сторони пунктом 4.2. Договору також передбачили, що відповідач несе відповідальність перед позивачем та відшкодовує останньому збитки у випадку невиконання своїх обов'язків, передбачених пунктом 2.1. даного договору, а також втрати, знищення чи пошкодження майна переданого на зберігання.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується позивачем, що акту про пошкодження або знищення майна між сторонами не було складено.

Надаючи правову оцінку доказам які надані позивачем, суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на неправомірні дії Севрюкова К.В. щодо підписання та/або складання спірних актів та те, що відносно його дій відкрито кримінальне провадження не беруться судом до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, після отримання вироку в кримінальному провадженні та набранням ним законної сили відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність доказів щодо втрати або пошкодження спірного майна, а також приймаючи до уваги Акт приймання-передачі № 32-01-11/Х-01 від 07.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 34-01-11/Х-01 від 10.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 38.1-01-11/Х-01 від 17.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 39-01-11/Х-01 від 20.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 35-01-11/Х-01 від 13.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 36-01-11/Х-01 від 14.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 37-01-11/Х-01 від 16.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 40-01-11/Х-01 від 21.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 38-01-11/Х-01 від 17.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 42-01-11/Х-01 від 30.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 41-01-11/Х-01 від 29.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 41-01-11/Х-01 від 22.09.2010 року, Акт приймання-передачі № 42-01-11/Х-01 від 27.09.2010 року, які підтверджують факт повернення позивачу майна, враховуючи вимоги статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення збитків сумі 595 416,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Версатайл Україна" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.02.2015 року

Головуючий суддяС.В. Стасюк
СуддяВ.П. Босий
СуддяО.В. Котков