ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" серпня 2015 р. Справа № 918/687/15

Господарський суд Рівненської області в складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ"

до Todini Costruzioni Generali S.p.A. в особі Представництва "Тодіні Конструкціоні ОСОБА_2П.А. в Україні

про стягнення заборгованості в сумі 13 430 101,21 грн.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність №1601-15/2 від 16.01.2015 року).

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність №68 від 24.02.2015 року).

Статті 20, 22, 91 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Обставини справи: У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ" (далі Товариство) звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Todini Costruzioni Generali S.p.A. в особі Представництва "Тодіні Конструкціоні ОСОБА_2П.А. в Україні (далі Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 13 430 101,21 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №KHR/P/21-07/2/14 від 21.07.2014 року, з яких: 9 738 649,51 грн. основний борг, 1 619 549,82 грн. пеня, 98 259,04 грн. 3% річних та 1 973 642,84 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23 червня 2015 року порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 02 липня 2015 року.

30.07.2015 року позивачем через відділ канцелярії суду подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову. Однак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача, так як останнє ґрунтується на припущеннях, без додання відповідних доказів. Наявність в провадженні господарського суду інших справ за участю відповідача не може свідчити про неможливість виконання рішення господарського суду у даній справі.

31.07.2015 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, який судом розглянуто та долучено до матеріалів справи, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення вимог про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних (а.с. 65-68).

У судовому засіданні 31.07.2015 року оголошувалась перерва до 11.08.2015 року.

У судовому засіданні 11.08.2015 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2014 року між Підприємством (замовник) та Товариством (виконавець) було укладено договір №KHR/P/21-07/2/14 (далі Договір, а.с. 12-13), відповідно до умов якого для забезпечення здійснення реалізації проекту по капітальному ремонту автомобільної дороги М03 Київ-Харків-Довжанський, виконавець взяв на себе зобов'язання надати на свій власний ризик послуги власним автотранспортом, перелік якої визначений у додатках до даного договору (п. 1.1 Договору), а замовник в свою чергу - провести щомісячну оплату послуг виконавця із розрахунку узгоджених тарифів на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг) (п. 2.3.5 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору за результатами надання послуг виконавець складає та надає замовникові два екземпляри акту виконаних робіт (наданих послуг), протягом п'яти робочих днів місяця наступного за місяцем надання послуг, який замовник зобов'язаний погодити та підписати, протягом 10 днів після одержання і один екземпляр акту виконаних робіт (наданих послуг) повернути виконавцеві. У випадку наявності у замовника заперечень з приводу якості, обсягу послуг наданих виконавцем, замовник зобов'язаний у той самий строк у письмовій формі надати виконавцеві свої обґрунтовані заперечення.

Згідно п. 3.2 Договору розрахунки між замовником і виконавцем здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця у 30-ти денний термін з моменту узгодження сторонами розрахунків на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 7.1 Договору).

Договір скріплений печатками замовника та виконавця та підписаний повноважними представниками вказаних юридичних осіб.

На виконання умов договору Товариство виконало роботи, обумовлені договором, зокрема:

- у листопаді 2014 року на загальну суму 13 239 545,93 грн., що підтверджується актами надання послуг №№ 128, 180, 181, 182, 183 від 04.11.2014 року (а.с. 14-18);

- в січні 2015 року на загальну суму 186 666,20 грн., що підтверджується актами надання послуг №№ 139, 128/1, 180/1, 181/1, 182/1, 183/1 від 30.01.2015 року (а.с. 19-24), з урахуванням коректив внесених Протоколами погодження та корегування обсягів наданих послуг (а.с. 25-29);

- в квітні 2015 року на загальну суму 5 948 540,39 грн., що підтверджується актами надання послуг №№ 2, 3, 140 (а.с. 30-32).

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками без зауважень з боку Підприємства.

Загальна вартість виконаних робіт склала 19 374 752 грн. 52 коп.

Доказів того, що роботи виконані неякісно чи не у повному обсязі, суду не надано. Крім того, в актах наданих послуг зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконаних робіт не має.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частинами 1, 2 ст. 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що всупереч умовам договору відповідач розрахувався за фактично виконані роботи частково в сумі 9 636 103,02 грн., заборгувавши Товариству 9 738 649,50 грн. Відтак вимога позивача про стягнення основного боргу з відповідача в сумі 9 738 649,51 грн. підлягає частковому задоволенню у вищевказаному розмірі.

Крім того, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних в загальному розмірі 98 259,04 грн. та 1 973 642,84 грн. інфляційних втрат (розрахунки на а.с. 37-39)

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши подані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних зазначає, що вони є не в повній мірі вірними. Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат в повному обсязі в сумі 1 973 642,84 грн. (розрахунок суду на а.с. 77), а в частині нарахованих 3% річних обґрунтованим судом визнається стягнення 96 136,66 грн. (розрахунок суду на а.с. 76).

Крім того, посилаючись на п. 4.1 Договору, позивач нарахував відповідачу пеню, розмір якої складає 1 619 549,82 грн.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно положень ст. 549 ЦК України, пеня є одним із видів неустойки, яка визначається як грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 547 ЦК України).

Як вбачається з п. 4.1 Договору, сторони обумовили, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Тобто, зазначений пункт Договору не містить положення про застосування до сторін такого виду неустойки як пеня та не визначено її розміру.

З огляду на зазначене, враховуючи, що за не виконання зобов'язань які виникли за Договором, сторони не обумовили у встановленому порядку застосування такого виду забезпечення як пеня, то відповідно у позивача відсутні правові підстави для її нарахування.

Стосовно посилання позивача на ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання", за якою розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, то подвійна облікова ставка НБУ, застосована позивачем на підставі вказаної норми, не може вважатися обґрунтованою, оскільки вказаний Закон не визначає розмір пені, який слід застосовувати у випадку порушення зобовязання за договором, а встановлює граничний розмір, понад який нарахування пені за порушення грошового зобов'язання не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 9 738 649,50 грн. основного боргу, 96 136,26 грн. 3% річних та 1 973 642,84 грн. інфляційних втрат з покладенням судових витрат на підставі ч.1 ст. 49 ГПК України на сторін, пропорційно задоволеним вимогам. У задоволені решти позовних вимог суд відмовляє.

Посилання відповідача у відзиві на положення ст. 254 ЦК України (яка визначає загальний порядок визначення факту закінчення строку) та на момент визначення строку оплати який, на думку Підприємства, обчислюється з дати підписання сторонами протоколів погодження та корегування обсягів наданих послуг є хибними, та такими, що не відповідають умовам пункту 3.2 Договору, а також вимогам ч. 1 ст. 854 ЦК України, за якою якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Todini Costruzioni Generali S.p.A. в особі Представництва "Тодіні Конструкціоні ОСОБА_2П.А. в Україні (33024, м. Рівне, вул. Соборна, 446, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ" (65029, м. Одеса, вул. Романа Кармена, 21, ) 9 738 649 (дев'ять мільйонів сімсот тридцять вісім тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 50 коп. основного боргу, 96 136 (дев'яносто шість тисяч сто тридцять шість) грн. 26 коп. 3% річних, 1 973 642 (один мільйон дев'ятсот сімдесят три тисячі шістсот сорок дві) грн. 84 коп. інфляційних втрат та 64 255 (шістдесят чотири тисячі двісті п'ятдесят п'ять) грн. 66 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В частині позовних вимог про стягнення 00 грн. 01 коп. основного боргу, 2 122 грн. 78 коп. 3% річних та 1 619 549 грн. 82 коп. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено "17" серпня 2015 року.

Суддя Пашкевич І.О.