ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.08.2015 Справа № 905/251/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод», Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський інженерно-технічний центр «Контакт»

про розірвання договору про переведення боргу №214854 від 27 жовтня 2014 року,

за участю представників:

від позивача: Калініна О.В., за довір. від 12.05.2015р.,

від відповідача1: не з'явився,

від відповідача2: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод», Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський інженерно-технічний центр «Контакт» про розірвання договору про переведення боргу №214854 від 27 жовтня 2014 року.

Правовою підставою представник позивача під час розгляду справи вважає норми статей 188, 193, 206 Господарського кодексу України, статті 651 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 жовтня 2014 року між сторонами укладений договір про переведення боргу №214854, яким регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язальної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає з договору поставки №59/33 від 02 липня 2013 року, укладеного між первісним боржником та кредитором. Так, пунктом 6 договору про переведення боргу позивач підтвердив, що на момент підписання договору, йому був переданий договір поставки №59/33 від 02 липня 2013 року та вся необхідна інформація (документація), що підтверджує зобов'язання первісного боржника перед кредитором за договором поставки. Але, як зазначає позивач, фактично жодного первинного документу, які були б підставою для виплати боргу кредитору, не передано.

Позивачем направлена вимога до відповідача1 про надання договору поставки №59/33 від 02 липня 2013 року та первинних документів, вказаних в договорі про переведення боргу №214854, які підтверджують суму боргу в розмірі 118149, 92 грн., але останнім вимоги позивача не виконані.

Зазначив, що вимоги пунктів 2,6 договору про переведення боргу №214854 відповідач не виконав, чим порушив істотні умови договору.

Листом №01/19 від 19 березня 2015 року позивачем на адресу відповідачів направлено повідомлення про розірвання договору про переведення боргу №214854 від 27 жовтня 2014 року. Вказав, що відповіді на вказаний лист не отримував.

У зв'язку з вищевикладеним просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, але надав через канцелярію суду 25 червня 2015 року відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на 27 жовтня 2014 року не було можливості передати Позивачу вказаних у пункті 6 договору документів, у зв'язку із проведенням бойових дій на території підприємства. У зв'язку з чим, позивач та відповідач1 дійшли згоди про надання всіх документів до 29 жовтня 2014 року. Зазначив, що можливість виконати свої зобов'язання за договором щодо перерахування грошових коштів та надання документів відсутня. Не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки невідомі. Заяв про розгляд справи у його відсутність та заперечень на позов не надходило.

Клопотань щодо фіксації судового процесу не заявлено, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням того, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а норми статті 129 Конституції України одним з принципів судочинства визначають свободу у наданні сторонами суду доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами. Вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод» (Первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини - Дружківський машинобудівний завод» (Новий боржник) та Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський інженерно-технічний центр «Контакт» (Кредитор) укладений договір про переведення боргу №214854 (надалі по тексту - договір).

Договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із договору поставки №59/33 від 02 липня 2013 року, укладеного між Первісним боржником та кредитором (основний договір) (пункт 1 договору).

Згідно із пунктами 2,3 договору Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) перед Кредитором у розмірі 118149, 92 грн., який виник на підставі Основного договору та підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків станом на 20 жовтня 2014 року, підписаний між Первісним боржником та Кредитором (додається до даного Договору і є його невід'ємною частиною), первісний боржник зобов'язується погасити вказану суму боргу перед новим боржником до 31 грудня 2014 року.

Новий боржник повинен оплатити кредитору загальну суму заборгованості, зазначену в пункті 2 цього договору протягом 3 робочих днів після підписання цього договору.

Кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 4 договору).

Згідно із пунктом 6 договору новий боржник цим підтверджує, що в момент підписання даного договору, йому був переданий основний договір та вся необхідна інформація (документація), що підтверджує зобов'язання первісного боржника перед кредитором за основним договором.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, встановлений у пункті 8 цього договору та визначається часом, достатнім для реального та належного виконання цього договору сторонами (пункти 8, 9 договору).

Пунктом 12 договору сторонами погоджено, що усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов'язані із ним, у тому числі пов'язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосованими до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Договір підписаний та скріплений печатками підприємств без зауважень.

Зазначений в пункті 2 договору акт звіряння взаємних розрахунків відсутній в матеріалах справи, сторонами до матеріалів справи не наданий.

У порушення вимог ухвали суду від 30 червня 2015 року сторонами не надано суду доказів оплати суми заборгованості новим боржником кредитору, як це передбачено умовами пункту 3 договору.

В матеріалах справи міститься вимога про надання документів №3-5/5 від 03 листопада 2014 року, яка отримана представником ТОВ «Корум Горлівський машинобудівний завод» 10 листопада 2014 року, про що свідчить підпис Афіногенова А.В.

У порушення вимог ухвали суду від 16 липня 2015 року відповідачем 2 журнал реєстрації вхідної кореспонденції за листопад 2014 року не наданий.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2015 року позивачем складено повідомлення про розірвання договору у зв'язку з істотним порушенням відповідачем1 умов договору. Вказане повідомлення отримано відповідачами, про що свідчить підпис представника відповідача1 та повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу2.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору, причому вина сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і взагалі для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

З урахуванням наведених правових норм та встановлених матеріалами справи обставин справи суд приходить до висновку про відсутність передбачених статтею 651 Цивільного кодексу України правових підстав для розірвання спірного договору. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 214 ЦК України особи, які вчинили дво - або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін (ч. 4 ст. 214 ЦК України).

Зазначені підстави стосуються і розірвання виконаного договору.

Згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України, частиною четвертою статті 188 ГК України договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підписавши договір, позивач підтвердив свою обізнаність щодо його змісту та підтвердив факт отримання договору поставки №59/33 від 02 липня 2013 року, всієї необхідної інформації та документації до нього, не висловивши будь-яких заперечень щодо умов договору.

Умовами договору сторони передбачили порядок та строки сплати загальної суми заборгованості.

Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 654 зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Договір підписаний трьома сторонами, умовами якого не встановлена необхідність щодо підписання акту або розписки про приймання-передачу передбачених договором документів.

Листування, яке міститься в матеріалах справи щодо ненадання відповідних документів, двостороннє.

Договір укладений в стверджувальній формі, його підписанням сторони підтвердили виконання його умов, а тому для спростування пункту договору або визнання його недійсним з підстав введення оману, необхідно вносити зміни шляхом складання додаткової угоди між трьома сторонами.

Також, необхідно зазначити, що суттєве порушення договору має місце саме в процесі виконання, а не в момент його складення.

За своєю суттю письмова форма договору є доказом не лише факту його укладення, але й засвідчує отримання позивачем необхідних документів.

Передбачене частиною першою статті 35 ГПК визнання обставин сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не може бути реалізоване судом з огляду на те, що предметом спору є трьохсторонній договір, а позовні вимоги визнані лише відповідачем1.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23 березня 2012 року № 6 рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підтверджуються необхідними конкретними доказами у зв'язку з чим вони є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничі машини-Дружківський машинобудівний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум Горлівський машинобудівний завод», Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський інженерно-технічний центр «Контакт» про розірвання договору про переведення боргу №214854 від 27 жовтня 2014 року - відмовити.

У судовому засіданні 04 серпня 2015 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 07 серпня 2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява