ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа № 911/2617/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ВІДІ АВТОСІТІ»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТ»

про стягнення 34 750,00грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №08/01-15/В від 08.01.2015);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 14.01.2015)

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ВІДІ АВТОСІТІ» (далі ТОВ «ВІДІ АВТОСІТІ») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТ» (далі ТОВ «ПРОМЕТ») про стягнення 34 750,00грн неустойки.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязання за договором №24/12-14/АСА від 12.01.2015 зберігання в частині повернення майна, переданого на зберігання (а.с.2-9).

Відповідач у справі ТОВ «ПРОМЕТ» подав заяву про зменшення розміру неустойки, відповідно до якої просив суд зменшити розмір неустойки.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача просив зменшити розмір неустойки, заявленої позивачем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015 між ТОВ «ВІДІ АВТОСІТІ» (далі поклажодавець) та ТОВ «ПРОМЕТ» (далі зберігач) укладено договір зберігання №24/12-14/АСА (далі договір зберігання, а.с.42).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, зберігач зобовязується зберігати обладнання, що визначене у п. 1.2 вказаного договору та передане зберігачу поклажодавцем (далі обладнання), і повернути обладнання поклажодавцеві у такому стані, у якому воно було прийнято на зберігання, з урахуванням його природного зносу (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, поклажодавцем передано зберігачу наступне майно:

- КРПЗ-10 кВ кількістю 1 шт. з погодженою сторонами вартістю майна 350 000,00грн;

- елегазовий вимикач 110 кВ з металоконструкціями кількістю 1 шт. з погодженою сторонами вартістю майна 345 000,00грн.

Вартість обладнання на момент укладення договору за домовленістю сторін становить 695 000,00грн (п. 1.4 договору).

В силу п. 1.5 договору місце зберігання обладнання склад зберігача, розташований за адресою : 08702, Київська обл., Макарівський р-н, с. Бишів, вул. Гагаріна, буд. 39.

Передача обладнання зберігачу на збереження та його повернення поклажодавцю відбуваються, як визначено договором, за адресою: 08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 60.

Згідно п. 1.6 строк зберігання обладнання визначається моментом предявлення поклажодавцем вимоги про його повернення.

Сторони домовились, що послуги зберігання обладнання надаються зберігачем безоплатно (п. 2.1 договору).

Приймання-передача обладнання на зберігання за кількістю та якістю здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі на зберігання, який є невідємною частиною договору (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору, вимога зберігача щодо повернення обладнання вчиняється письмово та надсилається за адресою зберігача вказаною в п. 1.5 договору; повернення обладнання у володіння поклажодавця здійснюється шляхом підписання сторонами акту повернення, який є невідємною частиною вказаного договору та підписується сторонами не пізніше ніж на наступний робочий день після отримання зберігачем письмової вимоги поклажодавця про повернення обладнання згідно п. 3.3 договору, якщо інший строк не визначений поклажедавцем у вказаній вимозі.

Строк дії вказаного договору становить один рік з моменту його підписання сторонами (п. 5.3 договору)

На виконання умов договору зберігання між сторонами у справі складено акт приймання-передачі на зберігання від 12.01.2015 (а.с.43), відповідно до якого позивачем передано, а відповідачем прийнято на зберігання майно без зауважень до стану обладнання, а саме:

- КРПЗ-10 кВ кількістю 1 шт, вартістю 350 000,00грн;

- елегазовий вимикач 110 кВ з металоконструкціями кількістю 1 шт, вартістю 345 000,00грн.

11.02.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою №12/16/8.05/006-15 від 11.02.2015, у якій вимагав протягом одного робочого дня з моменту отримання вказаної вимоги повернути у володіння поклажодавця передане на зберігання майно (а.с.44).

Вказана вимога отримана відповідачем 17.02.2015 що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком №6077 від 11.02.2015, повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.45-46).

Відповідачем вказана вимога залишена без відповіді та задоволення, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

20.04.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією №12/16/8.05/009-15 від 27.03.2015 (а.с.47) відповідно до якої просив протягом одного робочого дня з моменту отримання претензії сплатити на користь позивача 34 750,00грн штрафу, а також протягом одного робочого дня з моменту отримання претензії повернути у володіння поклажодавця майно, передане на зберігання. Вказана претензія отримана відповідачем 23.04.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.48).

Відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та задоволення, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Майно, що передавалось на зберігання згідно договору, повернуто позивачу лише 16.06.2015, що підтверджується актом повернення зі зберігання (а.с.49).

Вказане майно прийнято поклажодавцем з зауваженнями, а саме: комірки К-59 не містять в собі вакуумних вимикачів BB/TEL; комірки К-59 с НАМИ не містять в собі вакуумних вимикачів у кількості 2 шт; відсутня технічна документація на КРПЗ-10; технічна документація на елегазовий вимикач 11кВ додається у кількості 67арк.

У звязку з тим, що майно передане позивачу не вчасно, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача 34 750,00грн неустойки за неналежне виконання договору зберігання

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором зберігання за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Як визначено відповідною нормою, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення; якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Таким чином, враховуючи, що відповідач за вимогою позивача не повернув майно, передане йому на зберігання, він є таким, що порушив зобовязання.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В силу ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесена, у т.ч. неустойка (ч.1 ст.230 ГК України).

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.4 договору, за кожний факт невиконання чи неналежного виконання зберігачем п. 3.4 договору, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі 5% від вартості обладнання, визначеної у п. 1.4 договору.

Таким чином, враховуючи що вартість обладнання, відповідно до п. 1.4 договору, становить 695 000,00грн, позивачем правомірно заявлено до стягнення 34 750,00грн штрафу (695000*5/100), у звязку з порушенням відповідачем зобовязань з повернення обєкту зберігання, у звязку з чим відповідні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідач про зменшення розміру неустойки.

Так згідно п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Окрім того, згідно ч.2 відповідної норми, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також, відповідно до чч.2 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, в якості істотних обставин відповідач посилається на те, договір зберігання від 12.01.2015 укладено з метою забезпечення вимог за договором №13/10-14/АСА від 15.10.2014 та додаткової угоди №2 від 13.10.2014 до договору №6Б, за якими відповідач мав сплатити на користь позивача 254 900,00грн. Зважаючи на те, що як вказує відповідач, його рахунки відкрито у ПАТ «Радикал Банк», у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, у відповідача не було змоги виконати умови договору №13/10-14/АСА від 15.10.2014 та додаткової угоди №2 від 13.10.2014 до договору №6Б.

Проте, виконання зобовязань за відповідними договорами не є предметом розгляду у даній справі.

Крім того, за договором зберігання відповідач взяв на себе зобовязання зберігати обладнання і повернути його поклажодавцеві за письмовою вимогою, що ним не зроблено у встановлений строк, тобто таке зобовязання не є грошовим і запровадження у ПАТ «Радикал банк» тимчасової адміністрації з 10.07.2015 ніяким чином не могло вплинути на неможливість повернення відповідно до умов договору зберігання.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог ТОВ «ВІДІ АВТОСІТІ» про стягнення з ТОВ «Промет» 34 750,00грн штрафу

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у розмірі 1827,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТ» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ВІДІ АВТОСІТІ» 34 750,00грн штрафу, а також 1827,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.08.2015

Суддя Ейвазова А.Р.