ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа № 917/683/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від позивача - Пащенко В.В. - за довіреністю від 01.08.2015р. № 1/юр,

від відповідача - Левченко Ю.В. - за довіреністю від 16.02.2015р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вх.№3171 П/2 від 02.06.2015р.) на рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15,

за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина", с. Попівка Миргородського району, Полтавської області,

до Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., м. Дніпропетровськ,

2. Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ,

про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено.

Визнано виконавчий напис №117 від 30.01.2015р. та виконавчий напис №118 від 30.01.2015р., вчинені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. такими, що не підлягають виконанню.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Батьківщина" 1218,00 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд, посилаючись на факт порушення провадження у справі № 201/14097/14-ц, зазначає, що час вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. виконавчого напису № 117 та № 118 від 30.01.2015р., сума заборгованості за кредитним договором № 230410-КВЛ від 23.04.2010р. не була визнана позивачем безспірною, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" не погодилось з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 та направити матеріали справи до господарського суду Полтавської області для направлення за підсудністю.

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, відповідач зазначає, що факт безспірності та повного визнання позивачем підтверджується листом голови ліквідаційної комісії ПОСП "Батьківщина" Єрьоміної А.О. від 02.04.2015р., відповідно до якого відповідачем визнано факт та розмір заборгованості перед ПАТ "Банк Кредит Дніпро", а також переліком документів, які були подані нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. для вчинення виконавчих написів

Крім того, на думку апелянта, оскаржуване судове рішення прийняте з порушенням правил територіальної підсудності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.06.2015р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 02.07.2015р.

Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" подано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх.№ 9129 від 10.06.2015р.).

Розпорядженням секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р., у зв'язку з відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№10086 від 02.07.2015р.), в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Зокрема, позивач зазначає, що оскільки ПОСП "Батьківщина" не є боржником за кредитним договором, відповідач, в дотримання вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат", а також Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", з урахуванням доповнень до неї, для вчинення виконавчих написів мав надати докази безспірності заборгованості боржника, яким є ТОВ "Луксор-УТР".

Крім того, позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", зазначає, що оскільки місцезнаходженням майна позивача є Полтавська область, Миргородський район, с. Попівка, таким чином, справа №917/683/15 розглянута місцевим господарським судом з дотриманням територіальної підсудності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2015р. у справі № 917/683/15 розгляд справи відкладено.

Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Батьківщина" подано клопотання про долучення до матеріалів справи копій судових рішень (вх.№10994 від 22.07.2015р.).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ПАТ "Банк Кредит Дніпро" залишити без змін, рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 - залишити без змін, розгляд справи провести без участі представника третьої особи - ТОВ "Луксор-УТР" (вх.№ 11014 від 23.07.2015р.)

При цьому, колегія суддів зазначає, що ТОВ "Луксор-УТР" не визнаний учасником судового процесу у справі №917/683/15.

Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" подано додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх.№ 11019 від 23.07.2015р.).

Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Батьківщина" подана заява про розгляд справи без участі його представника (вх.№ 11020 від 23.07.2015р.).

Також, позивачем подано заяву, в якій він заперечує проти задоволення апеляційної скарги ПАТ "Банк Кредит Дніпро", просить рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 - залишити без змін (вх.№11023 від 23.07.2015р.).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А., для розгляду справи № 917/683/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О.

Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" в обґрунтування заявлених апеляційних вимог подано додаткові документи (вх.№ 11369 від 30.07.2015р.).

В судовому засіданні представник ПАТ "Банк Кредит Дніпро" підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 скасувати та направити матеріали справи до господарського суду Полтавської області для направлення за підсудністю.

Представник ПОСП "Батьківщина" просив рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що підтверджується штемпелем вихідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду на зворотному боці останнього аркуші ухвали суду від 23.07.2015р., виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.04.2010р. між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (іменований "банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "АМАРАНТ" (іменований "позичальник", 18.12.2014р. ТОВ "Амарант" змінило назву на ТОВ "Луксор-УТР") було укладено кредитний договір № 230410-КЛВ, за умовами якого банк відкрив позичальнику мультивалютну не відновлювальну кредитну лінію, строковий кредит з лімітом у сумі 12253600,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредити у строки встановлені графіком, але не пізніше 01.04.2016р. та сплатити проценти за користування наданими кредитами.

В забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР" за вказаним кредитним договором між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Батьківщина" та ПАТ "Банк Кредит Дніпро" укладено договір застави №180311-3 від 18.03.2011р., що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М.

Як вбачається з позовної заяви, 05.02.2015р. на адресу ТОВ "Луксор-УТР" направлено постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньова М.О. від 05.02.2015р. про відкриття виконавчих проваджень №46405314 та №46405188 щодо виконання виконавчих написів №117 та №118, вчинених 30.01.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., а також постанова про арешт майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначеними виконавчими написами нотаріуса №117 та №118 від 30.01.2015 р. запропоновано звернути стягнення на належне ПОСП "Батьківщина" рухоме майно.

Позивач, вважаючи, що дані виконавчі написи вчинені з порушенням норм законів, а саме, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про нотаріат" та з порушенням норм Порядку № 296/5 "Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 21.02.2012 в редакції від 26.12.2012р., зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № 282/20595, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив суд визнати виконавчі написи № 117 та №118 від 30.01.2015р., вчинені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., такими, що не підлягають виконанню.

Не погодившись з рішенням господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі № 917/683/15, яким визнано виконавчий напис №117 від 30.01.2015р. та виконавчий напис №118 від 30.01.2015р., вчинені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. такими, що не підлягають виконанню, ПАТ "Банк Кредит Дніпро" звернулось з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (стаття 589 Цивільного Кодексу України).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 590 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Частиною 6 статті 20 Закону України "Про заставу" визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Вчинення нотаріусами виконавчих написів на борговому документі є одним із передбачених Цивільним кодексом України способів захисту цивільних прав. Підстави і порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів встановлені приписами Закону України „Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Дане положення кореспондується з пунктом 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", в якому зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" (надалі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, з врахуванням викладеного, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Як вбачається з пояснень приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., для вчинення виконавчих написів, відповідачем було подано заяви, в яких було зазначено:

- відомості про найменування і місце реєстрації боржника;

- номери рахунків у банках;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, які підлягає стягненню;

- повідомлення відповідача, що судові спори між стягувачем та заставодавцем щодо звернення стягнення на предмети застави за договором застави відсутні.

При цьому, слід зауважити, що виконавчий напис може бути вчинено лише коли подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло - у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").

З огляду на вищезазначене, при вирішенні спорів, предметом яких є встановлення законності вчинення виконавчого напису нотаріусом шляхом звернення стягнення на майно, принциповим вважається встановлення судом факту безспірності заборгованості.

Недотримання цих правил є перешкодою для вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки.

Водночас, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Відповідно до приписів частини 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пункту 315 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів (затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року № 41), первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у реєстрах бухгалтерського обліку та податкових записах є касові, банківські документи, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, наряди на роботу, табелі, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, авансові звіти та ін.

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки з рахунків, тощо.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Безспірною заборгованістю є заборгованість, яка визнана боржником чи підтверджена судовим рішенням або виконавчим документом та виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за які вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час вчинення спірних виконавчих написів заборгованість позивача перед відповідачем не була безспірною, оскільки заборгованість позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Луксор-УТР") за кредитним договором, належне виконання зобов'язань якого було забезпечено майном позивача у справі на підставі договору застави №180311-3 від 18.03.2011р., на той час була предметом судового спору в межах справи №201/14097/14-ц, яка розглядалася Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, що вже само по собі свідчить про існування спору наявності заборгованості позивача.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03.10.2012р. у справі № 6-70цс12.

Отже, існування судової справи опосередковано свідчить про відсутність будь-якої згоди (безспірності) щодо суми заборгованості по кредитному договору та вказує саме на наявність спору щодо належного чи неналежного виконання сторонами кредитного договору та в яких саме частинах.

З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив норми статті 88 Закону України "Про нотаріат", пункту 284 Інструкції та підпункту Б частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При цьому, зазначене вказує на відсутність у виконавчих написів нотаріуса сили виконавчого документу, через що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає примусовому виконанню.

При цьому, посилання апелянта на неможливість суду надавати оцінку порушенням приватним нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій при відсутності доведення наявності заборгованості перед відповідачем за кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки причиною виникнення спору між сторонами є не скарга на дії нотаріуса щодо вчинення виконавчих написів, а безпідставна з правової точки зору (без ознак безспірності стягнення) видача виконавчого напису без наявності для цього правових підстав у зв'язку з наявністю спору про право на момент їх вчинення, а також невжиття відповідачем заходів щодо належного пред'явлення відповідних документів.

Отже, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, через що - задовольнив в повному обсязі позовні вимоги.

Щодо посилання апелянта на порушення місцевим господарським судом правил територіальної підсудності при розгляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Відповідно до частини 3 статті 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

В даному випадку законодавцем передбачено можливість вибору позивачем територіальної підсудності для подання позову.

Згідно частиною 1 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Статтею 21 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Судовою колегією встановлено, сума зобов'язань за оскаржуваним виконавчими написам перевищує десять мільйонів гривень, тому відповідно до статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення покладено саме на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Водночас, оскільки майно, на яке звернено стягнення, знаходиться у селі Попівка Полтавської області, позивач реалізував своє право вибору територіальної підсудності, звернувся з позовною заявою до господарського суду Полтавської області (за місцем знаходження майна).

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Вищого господарського суду України від 07.11.2013р. у справі № 915/1171/13, постанові Вищого господарського суду України від 18.12.2013р. у справі № 901/2016/13.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянт довільно трактує визначення виконавчого органу, який здійснив виконання відповідного виконавчого напису, а також місця виконання виконавчого напису нотаріуса, помилково ототожнюючи ці два поняття.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 22, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 13.05.2015р. у справі №917/683/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 11.08.2015р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Крестьянінов О.О.