ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.07.2015 Справа №908/3197/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Говор О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 2 728,59 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою №51юр-448/15 від 31.03.2015р. до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2 728,59грн., у тому числі 2 445,29грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у листопаді 2014р., 21,03грн. 3% річних нарахованих з 18.06.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-вересні, листопаді-грудні 2014р., 78,33грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.07.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-листопаді 2014р., 183,94грн. сума пені нарахованої з 18.06.2014р. до 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-вересні, листопаді-грудні 2014р.

Господарським судом Запорізької області ухвалою від 20.05.2015р. означений позов направлено для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області на підставі ст.ст.15, 17 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №908/3197/15 визначено суддю Кротінову О.В.

28.05.2015р. означений позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/33197/15, судове засідання призначено на 18.06.2015р., про що винесено відповідний процесуальний документ.

В подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про постачання електричної енергії №552 від 25.12.2002р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості активної електроенергії по рахункам за травень-вересень, листопад-грудень 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір про постачання електричної енергії №552 від 25.12.2002р. із протоколом розбіжностей від 12.02.2003р., угодою від 13.09.2007р. та додатковою угодою від 01.04.2014р. до нього; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за травень-вересень, листопад-грудень 2014р.; рахунки за електроенергію №33/552 за період травень-вересень, листопад-грудень 2014р.; платіжні доручення №1306 від 11.11.2014р., №1057 від 22.08.2014р.; банківська виписка за 19.05.2014р.; документи, що підтверджують правовий статус підприємств; довіреності на представників.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.1, 3, 11, 16, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 54, 55, 56, 58 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією.

10.07.2015р. позивачем долучено до матеріалів справи у копіях: акт звірки розрахунків станом на 15.06.2015р.; довідка про банківськи реквізити позивача; клопотання №51юр-1351/15 від 10.07.2015р. про розгляд справи без участі представника, а у разі недостатності документів для вирішення спору - про перенесення розгляду справи на іншу дату; клопотання №1358/15 від 10.07.2015р. про продовження строку розгляду справи на 15 днів; клопотання №51-юр-1355/15 від 10.07.2015р., в якому викладені пояснення стосовно дії договору та повноважень представників позивача; заперечення №51юр-1353/15 від 10.07.2015р. на клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення суду; заперечення №51юр-1357/15 від 10.07.2015р. щодо доводів відповідача стосовно неправомірного нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат, зауважено про нарахування штрафних санкцій до дати набрання чинності Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» та на безпідставність посилання на форс-мажорні обставини, з огляду на відсутність доказів у підтвердження їх існування у межах спірних правовідносин.

17.07.2015р. від представника відповідача надійшов відзив №032337 від 14.07.2015р., за змістом якого суму основного боргу в розмірі 2 445,29грн. визнано у повному обсязі, в частині нарахування штрафних санкцій заперечує, посилаючись на відсутність вини, обставини непереборної сили та положення Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Разом із відзивом суду представлено копії: сертифікату (висновок) Торгово-промислової палати України №1519 від 17.11.2014р. про настання обставин непереборної сили; висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12.03 від 03.07.2014р.; документів у підтвердження правового статусу підприємства; довіреності на представника.

28.07.2015р. від позивача надійшли пояснення №51юр-1175/15 від 16.06.2015р., у яких повідомлено про відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог та вказано, що строком розрахунку заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних витрат та пені є перебіг часу по 31.01.2015р. включно.

Виходячи з положень ст.22 Господарського процесуального кодексу України дане прийнято судом до уваги, справа розглядається з врахуванням наведеного.

Також, позивачем суду представлено копії документів у підтвердження правового статусу відповідача; копії постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики щодо встановлення роздрібних тарифів №552 від 25.04.2014р., №757 від 27.05.2014р., №906 від 26.06.2014р., №1033 від 24.07.2014р., №1149 від 27.08.2014р., №181 від 28.10.2014р., №380 від 25.11.2014р. разом із додатками до наказів позивача на виконання перелічених постанов; копію акту звірки взаємних розрахунків за станом на 15.06.2015р.

Представник позивача у судове засідання 28.07.2015р. не з'явився, витребувані документи надано.

Представник відповідача у судове засідання 28.07.2015р. не з'явився, причин неявки не повідомив, витребувані документи надано.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, клопотання позивача №51юр-1351/15 від 10.07.2015р. підлягає задоволенню в частині розгляду справи №908/3197/15 без участі представника останнього. В іншій частині дане клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, а також клопотання №1358/15 від 10.07.2015р. про продовження строку розгляду справи, залишені без задоволення, враховуючи відсутність обставин, які зумовлюють необхідність у вчиненні таких процесуальних дій.

Заперечення позивача №51юр-1353/15 від 10.07.2015р. на клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення судом до уваги не прийнято, оскільки в матеріалах справи таке клопотання відповідача відсутнє.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

25.12.2002р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (нині Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго») в особі Краматорських електричних мереж (далі-Постачальник) та Часовоярським районним управлінням Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню «Укрпромводчормет» (нині - Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу») (далі-Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №552 із протоколом розбіжностей від 12.02.2003р. до нього, згідно з яким Постачальник постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач користується електроенергією та оплачує Постачальнику її вартість згідно з умовами цього Договору та додатків до договору, що є його невід'ємними частинами.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

За умовами вказаного договору Постачальник, зокрема, зобов'язався постачати Споживачу електроенергію, як різновид товарної продукції в обсягах, визначених договором та за тарифами (цінами), розрахованими у порядку, встановленому НКРЕ (п.2.1 договору), а Споживач зобов'язався, зокрема, оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії (п.5.1 договору).

Пунктом 10 додатку №5 «Порядок розрахунків» до означеного правочину встановлено строк оплати отриманого Споживачем рахунку протягом не більше 10 операційних днів.

При цьому, за визначеннями п.3 означеного додатку, розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється на підставі акта прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), який складається представниками Постачальника і Споживача.

Матеріали справи містять акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) з травня-вересня, листопада-грудня 2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно даних актів обсяги спожитої відповідачем електроенергії наступні:

- у травні 2014р. активна електроенергія - 1109 кВт/год на суму 1 439,93грн.;

- у червні 2014р. активна електроенергія - 916 кВт/год на суму 1 246,38грн.;

- у липні 2014р. активна електроенергія - 813 кВт/год на суму 1 157,16грн.;

- у серпні 2014р. активна електроенергія - 794 кВт/год на суму 1 130,11грн.;

- у вересні 2014р. активна електроенергія - 722 кВт/год на суму 1 068,71грн.;

- у листопаді 2014р. активна електроенергія - 1652 кВт/год на суму 2 445,29грн.;

-у грудні 2014р. активна електроенергія - 1686 кВт/год на суму 2 545,60грн..

З представлених суду доказів вбачається, що позивачем відповідачу виставлені рахунки за спожиту ним енергію відповідно до Договору про постачання електричної енергії №552 від 25.12.2002р., у визначений спірний період.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно п.5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. (далі - ПКЕЕ) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За умовами п.6.1. ПКЕЕ, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць, за винятком випадку, передбаченого пунктом 6.8 цих Правил. Обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп.2 п.10.2. ПКЕЕ встановлено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачеві за період травень-вересень, листопад-грудень 2014р. активної електричної енергії в обсязі 7 692 кВт/год на загальну суму 11 033,18 грн., а відповідач її прийняв без заперечень, що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання електроенергії.

Рахунок на оплату:

спожитої у травні 2014р. активної електроенергії на суму 631,54грн. (з урахуванням часткової оплати) отриманий відповідачем 02.06.2014р.;

спожитої у червні 2014р. активної електроенергії на суму 1 246,38грн. отриманий відповідачем 01.07.2014р.;

спожитої у липні 2014р. активної електроенергії на суму 1 157,16грн. отриманий відповідачем 01.08.2014р.;

спожитої у серпні 2014р. активної електроенергії на суму 1 130,11грн. отриманий відповідачем 01.09.2014р.;

спожитої у вересні 2014р. активної електроенергії на суму 320,90грн. (з урахуванням часткової оплати) отриманий відповідачем 01.10.2014р.;

спожитої у листопаді 2014р. активної електроенергії на суму 2 445,29грн., отриманий відповідачем 01.12.2014р.;

спожитої у грудні 2014р. активної електроенергії на суму 2 545,60грн. отриманий відповідачем 31.12.2014р., про що свідчать відповідні відмітки на цих документах.

Повноваження особи, що здійснила приймання перелічених документів від імені Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підтверджено довіреністю останнього №03-108 від 16.12.2013р.

Дане не суперечить приписам чинного законодавства, тарифи застосовані з дотриманням постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики.

Разом з цим, відповідач розрахунки за спожиту активну електроенергію у визначений спірний період у повному обсязі та належним чином не здійснив, у зв'язку з чим порушив строки обумовлені сторонами у договорі.

Приймаючи до уваги відомості представлені позивачем, відповідач 22.08.2014р. сплатив вартість поставленої активної електроенергії у травні-липні 2014р, 19.09.2014р. сплатив вартість активної електроенергії поставленої у серпні 2014р. та 11.11.2014р. сплатив вартість активної електроенергії отриманої у вересні 2014р.

Так, приймаючи до уваги викладені обставини справи, вбачається, що позивачем належним чином доведено факт виконання обов'язку щодо поставки активної електроенергії за спірним правочином протягом травня-вересня, листопада-грудня 2014р., вартістю у вищенаведених розмірах та невиконання відповідачем в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, грошового зобов'язання з оплати отриманої активної електроенергії у листопаді 2014р. в сумі 2 445,29грн. у встановлені договором строки.

Відповідачем доказів, що свідчать про сплату цієї суми заборгованості в повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено.

Зі змісту відзиву №03/2337 від 14.07.2015р. на позовну заяву, відповідачем суму основного боргу за спожиту активну електроенергію у листопаді 2014р. в розімірі 2 445,29грн. визнано у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою - Корчевським А.С. (на підставі довіреності №03-04 від 19.12.2014р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обов'язків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення сум основного боргу у повному обсязі.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 4 п.9 додатку №5 до договору про постачання електричної енергії сторони обумовили, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, цим додатком Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобов'язання становить 78,33 грн. (нарахування здійснено з 01.07.2014р. по 31.07.2014р. на суму 631,54грн. за зобов'язаннями травня 2014р. та з 01.01.2015р. по 31.01.2015р. на суму 2 445,29грн. за зобов'язаннями листопада 2014р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга» (п.3.2 означеної Постанови).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, оскільки платіж за зобов'язаннями травня 2014р. зі сплати активної електроенергії повинен бути здійснений не пізніше 16.06.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з липня 2014р.;

за зобов'язаннями листопада 2014р. з оплати спожитої активної електроенергії, що повинні бути виконані не пізніше 15.12.2014р., період прострочення для нарахування інфляційних витрат за ним починається з січня 2015р..

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного періоду, суд дійшов висновку про правомірність здійсненого розрахунку цих позовних вимог та задовольняє заявлену до стягнення суму інфляційних витрат у повному обсязі.

3% річних - 21,03 грн. (фактично нараховані за зобов'язаннями травня 2014р. на суму 631,54грн. з 18.06.2014р. по 22.08.2014р., за зобов'язаннями червня 2014р. на суму 1 246,38грн. з 16.07.2014р. по 22.08.2014р., за зобов'язаннями липня 2014р. на суму 1 157,16грн. з 16.08.2014р. по 22.08.2014р., за зобов'язаннями серпня 2014р. на суму 1 130,11грн. з 16.09.2014р. по 19.09.2014р., за зобов'язаннями вересня 2014р. на суму 320,90грн. з 16.10.2014р. по 11.11.2014р., за зобов'язаннями листопада 2014р. на суму 2445,29грн. з 16.12.2014р. по 31.01.2015р. та за зобов'язаннями грудня 2014р. на суму 2 545,60грн. з 20.01.2015р. по 31.01.2015р.). Враховано часткові оплати.

Перевіривши арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Як вже було зазначено вище, умовами договору визначено відповідальність за внесення платежів, передбачених умовами цього правочину, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків за електроенергію», що полягає у сплаті Споживачем Постачальнику пені в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобов'язання становить 183,94 грн. (фактично нараховані за зобов'язаннями травня 2014р. на суму 631,54грн. з 18.06.2014р. по 22.08.2014р., за зобов'язаннями червня 2014р. на суму 1 246,38грн. з 16.07.2014р. по 22.08.2014р., за зобов'язаннями липня 2014р. на суму 1 157,16грн. з 16.08.2014р. по 22.08.2014р., за зобов'язаннями серпня 2014р. на суму 1 130,11грн. з 16.09.2014р. по 19.09.2014р., за зобов'язаннями вересня 2014р. на суму 320,90грн. з 16.10.2014р. по 11.11.2014р., за зобов'язаннями листопада 2014р. на суму 2445,29грн. з 16.12.2014р. по 31.01.2015р. та за зобов'язаннями грудня 2014р. на суму 2 545,60грн. з 20.01.2015р. по 31.01.2015р., з дотриманням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України). Враховано часткові оплати.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Разом з цим, Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Як свідчать статутні документи відповідача, останній є підприємством, як цілісний господарчий суб'єкт, створений з метою отримання прибутку, централізованого забезпечення технічною та питною водою населення, підприємств, міст, інших населених пунктів та споживачів води, надання послуг водовідведення тощо.

За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Матеріали справи містять висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., в якому встановлено, що відповідач є природним монополістом на ринку Донецької області з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Отже, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» - підприємство - виконавець/виробник житлово-комунальних послуг, які надає на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що є суб'єктом, на якого розповсюджуються вищенаведені приписи ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є енергопостачальною компанією.

Відтак, у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції.

Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ прийнято 13.01.2015р.

Статтею 3 цього Закону передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Офіційне опублікування відбулось у офіційному виданні газета «Голос України» №21 від 06.02.2015р.

Отже, початком строку дії означеного нормативного акту є 07.02.2015р.

Таким чином, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р. На попередні періоди положення вказаного акту не розповсюджуються в силу приписів ст.58 Конституції України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та заперечення позивача з цього приводу, судом не прийнято заперечення відповідача стосовно застосування норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки за несвоєчасне виконання спірних зобов'язань штрафні санкції розраховано по 31.01.2015р..

З огляду на таке, перевіривши арифметичний перерахунок даних позовних вимог, у межах періоду встановленого позивачем, що не суперечить приписам п.6 ст.232 Господарського процесуального кодексу України, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про задоволення пені у розмірі визначеному позивачем.

Твердження відповідача в частині наявності форс-мажорних обставин судом до уваги не прийнято, зважаючи на наступне.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідачем представлено суду копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р. та сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України №1519 від 17.11.2014р.

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв'язку між обставиною та неможливістю виконання зобов'язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 6.3. Заява на засвідчення форс-мажорних обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобов'язаннями та на які вказано заявником.

За змістом представленого відповідачем сертифікату (висновок) Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України №1519 від 17.11.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. регіональному управлінню Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження гранічних строків для подання податкової декларації. Крім того, підставою настання таких обставин заявником визначено неможливість провадження господарської діяльності у Донецькій області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосуються строків подання податкової декларації у зв'язку з проведенням антитерористичної операції, зокрема, в Донецькій області, задіяні сили та засоби суб'єктів боротьби з тероризмом та інших суб'єктів, відповідно до Законів України, загроза життю і здоров'ю людей, збереженню їх майна, обмеження пересування територією зазначеної області.

Тобто, відповідач вказав на настання форс-мажорних обставин, безпосередньо, в частині подання регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» звітів щодо податків та обов'язкових платежів.

Висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., що є належним доказом настання форс-мажорних обставин до дати внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в частині доказової бази цих обставин, засвідчує настання для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобов'язань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Мова, про неможливість виконання договірних зобов'язань за договором №552 від 25.12.2002р., за тих, чи інших обставин, не йдеться.

Отже, це дає підстави стверджувати про те, що дія означених документів не поширюється на спірні правовідносини, а отже останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання/не належне виконання грошових зобов'язань за наведеним правочином.

З огляду на таке, прийнято заперечення позивача з цього приводу.

Заперечення відповідача в частині відсутності вини у неналежному виконанні зобов'язань по сплаті за отриману електроенергію протягом 2014р. до уваги судом не прийнято, оскільки ці твердження не підтверджено доказами у розумінні приписів господарського процесуального законодавства.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка Донецької області, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 2 728,59грн., у тому числі 2 445,29грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у листопаді 2014р., 21,03грн. 3% річних нарахованих з 18.06.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-вересні, листопаді-грудні 2014р., 78,33грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.07.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні, листопаді 2014р., 183,94грн. сума пені нарахованої з 18.06.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-вересні, листопаді-грудні 2014р., задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84601, Донецька область, м.Горлівка, пр-т.Леніна, буд.11, адреса для листування: 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Войніч, 2, , банківські реквізити не зазначено) 2 728,59грн., у тому числі 2 445,29грн. суми боргу за активну електроенергію спожиту у листопаді 2014р., 21,03грн. 3% річних нарахованих з 18.06.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-вересні, листопаді-грудні 2014р., 78,33грн. інфляційних витрат нарахованих з 01.07.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні, листопаді 2014р., 183,94грн. сума пені нарахованої з 18.06.2014р. по 31.01.2015р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті активної електроенергії, спожитої у травні-вересні, листопаді-грудні 2014р., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В судовому засіданні 28.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення складено та підписано 03.08.2015р.

Суддя О.В. Кротінова