КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа№ 911/1497/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2015

у справі №911/1497/15 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп", Фермерського господарства "Прибужське"

про стягнення 30428,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2015 у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп", Фермерського господарства "Прибужське" про стягнення 30428,51грн відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №911/1497/15, головуючий суддя Смірнова Л.Г. судді: Чорна Л.В., Кропивна Л.В.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015, у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., судді Кропивної Л.В., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 05.08.2015.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015, у зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., судді Кропивної Л.В., Пашкіної С.А.

У судове засідання 05.08.2015 представники позивача, відповідача 1 та відповідача 2 не з'явились.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача, відповідача 1 та відповідача 2.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

30.03.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" (далі - продавець, ТОВ "Тридента Агро") та фермерським господарством "Прибужське" (далі - покупець, ФГ"Прибужське") було укладено договір № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (договір купівлі-продажу), згідно якого продавець зобов'язується поставити покупцю засоби захисту рослин (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного Договору.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 у справі № 9/1 за позовом ТОВ "Тридента Агро" до ФГ "Прибужське" про стягнення 431175,37грн заборгованості встановлено, що на виконання умов договору № 3-УФ від 30.03.2009 ТОВ "Тридента Агро" поставило, а ФГ "Прибужське" прийняло товар на суму 415893,54грн, однак в порушення умов договору ФГ "Прибужське" за отриманий товар розрахувалося частково, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 314314,94грн.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 у справі № 9/1, яке набрало законної сили, позов ТОВ "ТридентаАгро" задоволено, стягнуто з ФГ "Прибужське" на користь ТОВ "ТридентаАгро" 314314,94грн боргу, 18359,43грн пені, 26837,20грн 30 % річних, 8800,82грн інфляційних втрат та 62862,98грн штрафу.

26.01.2011 між ТОВ "Тридента Агро" (первісний кредитор) та ФОП Грищенком О.М. (новий кредитор) укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (угода № 1), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ "Прибужське" (боржник) зобов'язання, набутого первісним кредитором на підставі договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 1 в редакції додаткової угоди № 1 від 28.01.2011 новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009.

24.01.2013 між ФОП Грищенком О.М. (первісний кредитор) та ТОВ"Компанія "Ніко-Тайс" (новий кредитор) укладено угоду № 24/01-13 про заміну кредитора у зобов'язанні (угода № 2), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФГ"Прибужське" (боржник) зобов'язання за договором №3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 2 в редакції додаткової угоди № 1 від 30.01.2013 новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов'язання) згідно договору № 3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009.

Як встановлено рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2013 у справі № 911/2421/13, між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор), та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель) було укладено договір поруки №15-02-2013-3 від 15.02.2013, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язку ФГ "Прибужське" (боржник) щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру інфляційних витрат у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу № 3-УФ від 30.03.2009 та угодою про заміну кредитора у зобов'язанні № 24/01-13 від 24.01.2013.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2013 у справі №911/2421/13 за позовом ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" до ТОВ "ПКТрейдсервісгруп", ФГ "Прибужське" про стягнення 108398,48грн встановлено факт погашення 30.07.2010 ФГ "Прибужське" заборгованості згідно наказу про примусове виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 у справі № 9/1 шляхом перерахування 446723,12грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2013 у справі №911/2421/13 позов ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" до ТОВ"ПК Трейдсервісгруп", ФГ"Прибужське" задоволено частково; стягнуто солідарно з ТОВ"ПКТрейдсервісгруп" та з ФГ "Прибужське" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 5000,00грн інфляційних втрат; стягнуто з ФГ "Прибужське" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 4743,76грн інфляційних втрат, 36404,56грн пені та 54706,60грн процентів річних; в іншій частині позову відмовлено.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання (порушення) грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених як ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і умовами договору.

Як зазначає позивач, в зв'язку з простроченням відповідачем-2 грошового зобов'язання щодо оплати отриманого на підставі договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 товару у ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" виникло право вимоги щодо нарахування та стягнення пені, 30% річних та штрафу, які не були предметом розгляду у справах господарського суду Кіровоградської області №9/1 та господарського суду Київської області №911/2421/13.

11.03.2013 між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор) та ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель) було укладено договір поруки № 11-03-2013-127, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ФГ "Прибужське" обв'язку щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру штрафу у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору №3-УФ купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 30.03.2009 та угоди №24/01-13 про заміну кредитора у зобов'язанні від 24.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено господарським судом, до позивача згідно угоди № 24/01-13 від 24.01.2013 про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки № 11-03-2013-127 від 11.03.2013 перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 2 договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, в пункті 8.3 договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 зазначено, що сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п'ять років з моменту підписання договору. Крім того, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за договором, здійснюється протягом п'яти років.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

При реалізації в судовому порядку відповідальності за порушення у сфері господарювання за правилами ч. 1 ст. 223 ГК України застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, порядок обчислення позовної давності в силу вимог ч. 2 ст. 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Проте, пунктом 8.3 договору купівлі-продажу № 3-УФ від 30.03.2009 сторони фактично змінили порядок обчислення позовної давності, встановивши початок її перебігу в момент підписання договору. Відтак, ці умови в частині встановлення п'ятирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій з моменту підписання договору є такими, що суперечать наведеними вище приписам законодавства, і, відповідно, не підлягають застосуванню судом.

Таким чином, у Київського апеляційного господарського суду відсутні підстави вважати встановленим п'ятирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та штрафу.

28.12.2009 ТОВ "Тридента Агро" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ФГ "Прибужське" суми заборгованості, пені, 30% річних, інфляційних втрат, штрафу згідно договору №3-УФ від 30.03.2009.

Згідно з ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Отже, 28.12.2009 перебіг позовної давності перервався внаслідок пред'явлення позову щодо частини вимог, право на які має позивач.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання строку позовної давності перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вже зазначалось, позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00грн штрафу, стягнення з відповідача-2 17315,72грн штрафу, 4144,44грн пені та 5968,35грн 30% річних, нарахованих за період з 02.08.2009 по 15.09.2009.

Таким чином, господарським судом встановлено, що після переривання перебігу позовної давності річний строк позовної давності щодо заявлених у даній справі вимог про стягнення пені та штрафу сплив 29.12.2010, а трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення 30% річних сплив 29.12.2012.

Щодо вчинення боржником дій у вигляді сплати на користь позивача 30.07.2010 314314,94,00грн в рахунок повного погашення заборгованості за договором №3-УФ від 30.03.2009, на що як на підставу переривання перебігу позовної давності посилається позивач, то з наявного в матеріалах справи платіжного доручення №254968001 від 30.07.2010 вбачається, що вказані кошти були списані з рахунку відповідача-2 у процесі примусового виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2010 у справі № 9/1, оскільки призначенням платежу у вказаному платіжному дорученні зазначено: "Згідно судового наказу № 9/1 від 22.03.2010 року Кіровоградським господарським судом".

Враховуючи викладене, здійснене відповідачем-2 30.07.2010 перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором № 3-УФ від 30.03.2009 не може свідчити про вчинення боржником дій, спрямованих на визнання ним свого боргу або іншого обов'язку та не свідчить про переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 пп. 4.4.1 п. 4.4 постанови № 10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Як зазначено у ч. 1 пп. 4.4.1 п. 4.4 постанови № 10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Слід відзначити, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Оскільки ТОВ "Ніко-Тайс" звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ФГ "Прибужське" про стягнення заборгованості за договором № 3-УФ від 30.03.2009, зокрема пені, інфляційних втрат та процентів річних, в червні 2013 року, що вбачається з рішення господарського суду Київської області від 24.07.2013 у справі № 911/2421/13, тобто після спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені та процентів річних у справі № 911/1497/15, при цьому вимога про стягнення штрафу ТОВ "Ніко-Тайс" не заявлялася, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку факту переривання перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення 20315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені та 5968,35 грн. 30% процентів річних, стягнення яких є предметом спору у даній справі.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 20315,72 грн. штрафу, 4144,44 грн. пені та 5968,35 грн. 30% процентів річних, нарахованих за період з 02.08.2009. по 15.09.2009.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2015 у справі №911/1497/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2015 у справі №911/1497/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2015 у справі №911/1497/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1497/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна