Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" серпня 2015 р. Справа № 906/771/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Сушицький В.М. - довіреність №32 від 08.06.2015;

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" (м. Київ)

до Селянського (фермерського) господарства "Україна" (с.Бистрик, Ружинський район, Житомирська область)

про стягнення 39761,21 грн.

У відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 11.08.2015.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 39761,21грн., з яких: 13308,00грн. основної заборгованості, 3716,94грн. пені, 8982,00грн. штрафу, 13462,42грн. проіндексованої/скоригованої/ вартості товару, 291,85грн. 3% річних.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 108-109).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. 04.08.2015 до суду від відповідача надійшло клопотання з додатками про долучення документів (а.с. 97-106).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, 19.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" (постачальник/позивач) та Селянським (фермерським) господарством "Україна" (покупець/відповідач) укладено договір поставки ЗЗР №19.09.14-24 (далі - Договір, а.с. 24-26), відповідно до п. 1.1. якого постачальник продає, а покупець приймає та оплачує ЗЗР ("товар" або "продукція") за ціною, в кількості та асортименті, узгоджених сторонами в специфікаціях (додатки до цього договору), які є невід'ємною частиною цього Договору.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.13.2. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору визначено, що асортимент товару та його кількість визначаються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Умовами п. 3.1. Договору сторони обумовили, що ціна за одиницю товару та загальна вартість товару зазначаються сторонами у специфікаціях.

Враховуючи, що товар є імпортованим, сторони домовились визначити еквівалент ціни товару у дол. США у відповідності до курсу дол. США відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації (п.3.2. Договору).

У відповідності до п. 3.3. Договору покупець здійснює оплату вартості товару шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника. Розрахунки між сторонами можуть проводитись у інших, не заборонених діючим законодавством України, крім грошової формах (в т.ч. вексельна форма розрахунків або припинення грошових зобов'язань за цим договором шляхом заліку зустрічних однорідних вимог сторін).

Покупець оплачує вартість товару згідно умов та у строки, визначені в специфікаціях до цього Договору (п.3.4. Договору).

Позивач у позовній заяві вказує, що договірні зобов'язання виконав належним чином, поставивши відповідачеві товар на загальну суму 44910,00грн., згідно видаткових накладних від 24.09.2014 та від 08.10.2014.

Оскільки, за даними позивача, відповідач поставлений товар оплатив частково, порушивши обумовлені Договором строки здійснення платежів, просить стягнути 13308,00грн. вартості неоплаченого товару.

На підставі п. 3.6. Договору, позивачем скориговано вартість поставленого товару на загальну суму 13462,42грн.

Згідно п. 9.2. Договору, нараховано пеню в розмірі 3716,94грн., згідно п. 9.4. Договору - 20 % штрафу в розмірі 8982,00грн., на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 291,85грн.

В процесі розгляду справи, відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, надав докази частково проведених розрахунків. У зв'язку з важким фінансовим становищем та сезонним характером роботи просить врахувати повне виконання основного зобов'язання та зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до 80 %.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі поставки ЗЗР №19.09.14-24 від 19.09.2014 (а.с. 24-26).

На виконання умов Договору сторонами підписано специфікації №1 від 19.09.2014 та №2 від 06.10.2014, в яких узгоджено асортимент товару та строки проведення розрахунків (а.с. 27-28).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджено, що згідно видаткових накладних №24/09-4 від 24.09.2014 на суму 25308,00грн. та №8/10-2 від 08.10.2014 на суму 19602,00грн. (а.с. 29, 31), на підставі довіреностей (а.с. 30, 32), позивачем надано відповідачу товар на загальну суму 44910,00грн.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 3 специфікацій №1 та №2 визначено, що покупець оплачує вартість товару наступним чином: оплата товару в розмірі 100% загальної вартості товару, що постачається по цьому договору, здійснюється до 15.11.2014.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 525 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень (а.с. 87-89) вбачається, що відповідачем, до порушення провадження у справі сплачено 31602,00грн., зокрема 17.12.2014 - 19602,00грн., 25.12.2014 - 10000,00грн., 30.01.2015 - 2000,00грн.

Після порушення провадження у справі, відповідачем 05.06.2015 оплачено суму основного боргу в розмірі 13308,00грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 90). За вказаного, провадження у справі в частині стягнення 13308,00грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, за відсутністю предмета спору.

Що стосується нарахованого позивачем на підставі п. 3.6. Договору коригування вартості поставленого товару на суму 13462,42грн., слід зазначити таке.

Положеннями ст. 189 ГК України передбачено, що ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається у договорі в гривнях.

Нормами ч. 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями ч.2 ст. 198 ГК України.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

За ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, сторонам надано право визначати, зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Пунктом 3.6. Договору сторони погодили, що покупець зобов'язаний, окрім здійснення оплати за товар, у день здійснення платежу за товар сплатити проіндексовану /скориговану/ вартість товару у разі збільшення курсу дол. США на міжбанківському валютному ринку України. Індексація /коригування/ вартості товару здійснюється покупцем самостійно без будь-яких додатково отриманих рахунків на оплату такої індексації /коригування/ з боку постачальника. Виникнення зобов'язання по оплаті індексації /коригування/ вартості товару виникає у покупця у день оплати за товар постачальнику відповідно до умов договору. Сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається покупцем самостійно за наступною формулою:

X2=X1*Y2/Y1, де

X1 - вартість товару у національній валюті України, зазначена у відповідній специфікації,

Y1 - курс дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку на дату, що передує підписання специфікації,

Y2 - курс дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку на дату оплати, що передує даті оплати,

X2 - кінцева вартість у гривнях неоплаченої частини товару.

Сторони домовились, що у якості курсу дол. США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу дол. США, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс дол. США до гривні визначається згідно інформації, опублікованій ЗАТ "Інфінсервіс" на сайті: http://charts.finance.ua/ua/currency/interbank.

Відповідно до п. 3.6.1. Договору, у випадку, якщо дата оплати, зазначена у цьому договорі, відрізняється від дати фактичної оплати товару покупцем, сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості товару відповідно до умов п. 3.6. договору датою оплати вважається дата фактичної оплати товару покупцем та надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

Згідно п.3.6.2. Договору у випадку, якщо покупцем не виконані грошові зобов'язання в повному обсязі або частково, сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості товару відповідно до умов п.3.6. договору датою або днем сплати вважається дата складання та підписання постачальником позовної заяви, в якій покупець буде виступати відповідачем.

Перевіривши розрахунок проіндексованої /скоригованої/ вартості товару в розмірі 13462,42грн., господарським судом встановлено, що позивачем в частині розрахунку по специфікації №2 від 06.10.2014 на суму 19602,00грн., оплаченої 17.12.2014, помилково застосовано курс дол. США до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку на 18.12.2014. Враховуючи умови п. 3.6.1. Договору, правомірним є застосування курсу дол. США на 16.12.2014, тобто на дату, що передує даті оплати. Факт отримання позивачем грошових коштів в сумі 19602,00грн. саме 17.12.2014 підтверджується наданою позивачем до матеріалів справи банківською випискою (а.с. 45). При цьому, представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось допущення помилки при застосуванні курсу дол. США станом на 18.12.2014.

За вказаного, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є сума проіндексованої /скоригованої/ вартості товару в розмірі 13162,67грн. У задоволенні 299,75грн. суд відмовляє.

У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 9.4. Договору сторони погодили, що за порушення покупцем строків оплати товару відповідно до умов цього договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від суми загальної вартості Товару за цим договором.

Перевіривши розрахунок штрафу в розмірі 8982,00грн., господарський суд встановив правомірність нарахування останнього у вказаній сумі.

Згідно п. 9.2. Договору, у випадку порушення термінів або умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені (а.с. 38), нарахованої за період з 16.11.2014 по 18.05.2015 в сумі 3716,94грн., господарський суд встановив правомірність її нарахування за період з 16.11.2014 по 16.05.2015 в сумі 3664,71грн., оскільки при здійсненні її розрахунку позивачем не враховано приписи ч.6 ст. 232 ГК України, згідно яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За вказаного, у стягненні 52,23грн. пені слід відмовити.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 39), останнім нараховано 3 % річних в розмірі 291,85грн. за період з 16.11.2014 по 18.05.2015. Згідно здійсненого судом перерахунку, обґрунтовано заявленими за вказаний період є 291,12грн. 3 % річних. У стягненні 0,73грн. 3 % річних слід відмовити.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, господарський суд враховує наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач звертає увагу на тяжке фінансове становище фермерського господарства, знецінення гривні та підвищення курсу долара, підвищення цін на паливно-мастильні матеріали, запчастини, насіння, засоби захисту рослин та ін. Наголошує, що основними видами діяльності господарства є рослинництво та тваринництво, однак ціни на продукти виробництва залишились майже незмінними. Також, у зв'язку з сезонним характером роботи господарство користується короткотерміновим кредитом в розмірі 756тис. грн. Вказує на надмірно великий розмір штрафних санкцій та просить зменшити розмір неустойки до 80 %.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши подані відповідачем в обґрунтування поданого клопотання документи, враховуючи повне погашення останнім основного боргу, відсутність доказів спричинення збитків позивачу, а також те, що до стягнення заявлено, крім основного боргу, скориговану вартість товару та 3% річних, господарський суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та штрафу на 50 %.

При вирішенні питання щодо зменшення пені та штрафу судом також враховується прийнятий Верховною Радою України Закон України "Про державну підтримку сільського господарства України", який визначає основи державної політики у бюджетній, кредитній, ціновій, регуляторній та інших сферах державного управління щодо стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції та розвитку аграрного ринку; та затверджену постановою Кабінету Міністрів України №1158 від 19.09.2007 Державну цільову програму розвитку українського села до 2015 року в якій вказано, що Аграрний сектор (сільське господарство, харчова і переробна промисловість) забезпечує продовольчу безпеку та продовольчу незалежність країни, формує 17 відсотків валового внутрішнього продукту та близько 60 відсотків фонду споживання населення.

З огляду на викладене, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 19777,15грн., з яких 291,12грн. 3% річних, 13162,67грн. проіндексованої/скоригованої/ вартості товару, 1832,36грн. пені, 4491,00грн. штрафу. У стягненні 0,73грн. 3 % річних та 52,23грн. пені суд відмовляє.

При цьому суд враховує п.9.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", згідно якого, у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Згідно п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 1832,36грн., штрафу - до 4491,00грн.

3. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Україна" (13635, Житомирська обл., Ружинський р-н, с.Бистрик, ід. код 30847901)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" (04210, м. Київ, Оболонський р-н, проспект Героїв Сталінграда, буд. 6 А, ід. код 30967207)

- 291,12 грн. 3% річних;

- 13162,67 грн. проіндексованої/скоригованої/ вартості товару;

- 1832,36 грн. пені;

- 4491,00 грн. штрафу;

- 1810,79 грн. судового збору.

4. В частині стягнення 13308,00грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п.1-1. ч.1 ст. 80 ГПК України.

5. У стягненні 0,73грн. 3% річних, 52,23грн. пені та 299,75грн. проіндексованої/скоригованої вартості товару відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.08.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу - згідно заяви: 04210, м. Київ, Оболонський р-н, проспект Героїв Сталінграда, буд. 6 А (рек. з пов.);

3 - відповідачу (рек. з пов.)