ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2015 р.Справа № 916/187/15-г

За позовом: Військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави, в особі, якою є Міністерство оборони України, в особі, якою є Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина (КЕЧ) району;

До відповідачів: 1. Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області;

2. Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Кабінету Міністрів України, 2. Південного оперативного командування;

зв учатю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області

про визнання незаконним та скасування розпорядження;

Суддя - Погребна К.Ф.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Від прокуратури: Попазогло В.С. на підставі посвідчення;

Чалий М.Г. на підставі посвідчення;

Від позивача (Міністерство оборони України): Дідух С.П. - довіреність;

Єрмаков А.В. - довіреність;

Добров Ю.І. - довіреність;

Від позивача (Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району): Турченко О.В. - довіреність; Добров Ю.І. довіреність;

Від відповідача1: Кюссе І.Г. довіреність;

Від відповідача2: не з`явився;

Від третьої особи (Кабінет Міністрів України): Нероденко М.М. - довіреність;

Полтавчук О.М. - довіреність;

Стойкова О.І. - довіреність;

Від третьої особи (Південне оперативне командування): Гуртовий Є.О. - довіреність;

Від третьої особи (Відділ Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області):не з`явився.

В судовому засіданні 10.08.2015р. приймали участь представники:;

Від прокуратури: Попазогло В.С. на підставі посвідчення;

Від позивача (Міністерство оборони України): Єрмаков А.В. - довіреність;

Від позивача (Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району): не з`явився.

Від відповідача1: Кюссе І.Г. довіреність;

Від відповідача2: не з`явився;

Від третьої особи (Кабінет Міністрів України): Стойкова О.І. - довіреність;

Від третьої особи (Південне оперативне командування): не з`явився;

Від третьої особи (Відділ Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області):не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону, в особі Міністерства оборони України, в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, в якій просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.01.2015р. (суддя Никифорчук М.І.) було порушено провадження по справі №916/187/15-г із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11.02.2015р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Кабінет Міністрів України та Південне оперативне командування.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.03.2015р. строк розгляду справи був продовжений на п`ятнадцять днів, в порядку ст. 69 ГПК України.

Приймаючи до уваги перебування судді Никифорчук М.І. з 01.04.2015р. на лікарняному, згідно автоматизованої системи документообігу суду та розпорядженням керівника апарату суду №330 від 01.04.2015р., справу №916/187/15-г передано на розгляд господарського суду Одеської області Погребній К.Ф., яка своєю ухвалою суд 02.04.2015р. прийняла відповідну справу до свого провадження.

Ухвалою суду від 13.05.2015р. строк розгляду справи був продовжений на п`ятнадцять днів в порядку ст. 69 ГПК України.

Ухвалою суду від 27.05.2015р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Відділ Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області.

Ухвалою суду від 16.06.2015р. до участі у справі в іншого відповідача було залучено Веселодолинську сільську раду Тарутинського району Одеської області.

Представник прокурора заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Міністерства оборони України заявлені прокурором позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району заявлені прокурором позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі, з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх.№3949/14 від 11.02.2015р.)

Представник відповідача 1 - Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання з`явився, надав відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області в судові засідання не з`являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо позову, суду не навів.

Представник третьої особи Кабінету міністрів України в судове засідання з`явився, надав усні пояснення відповідно яких позовні вимоги Військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник третьої особи Південного оперативного командування в судові засідання не з`являвся, проте надав до суду письмові пояснення, відповідно яких позовні вимоги Військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник третьої особи Відділу Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області в судові засідання не з`являвся, хоча про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, свою позицію щодо позову, суду не навів.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ України № 18 від 26.12.2011р., зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 10.08.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.
Згідно постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063 „Об отводе 20000 гектаров земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов, Измаильской области для организации окружного артполигона ОДВО, що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946р. №742рс постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського та Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20000 га землі (в межах визначених у схемі, що додавалась).

Прийнятою Ізмаїльським обласним виконавчим комітетом та Бюро обкому КП(б)У постановою від 12.02.1946р. №53/9-ОП О порядке передачи в натуре земель Одесскому Военному Округу, для учебного артилерийского лагеря под полигон, согласно постановлению СНК УССР от 18.12.1945 года за №2002/063 регулювався порядок виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063, яке полягало у відселенні селянських господарств, які до цього розміщувались на території відведення.

В подальшому, у Акті від 10 червня 1946 р. обласною комісією по передачі земель ОДВО, яка діяла на виконання постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945р. №2002/063 та постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946р. №53/9-ОП констатувалось відведення земельної ділянки на площі 23600 га в натурі за рахунок земель Саратського, Тарутинського, Бородинського, Староказачанського та Арцизького районів. При цьому, у Акті від 10 червня 1946 р. зазначено, що при відводі земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету №7 від 10.06.1946р. затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946р. про передачу земельної ділянки площею 23600 га під учбовий артилерійський полігон Одеського військового округу.

Рішення звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету №3 від 22.04.1947р. на підставі вказівки Ради Міністрів УРСР від 20.03.1947р. № 0293 та заявки командування Одеського військового округу про необхідність розширення Тарутинського артполігону, вирішено провести розширення існуючого Тарутинського артполігону в межах Бородинського, Старокозацького, Саратського та Тарутинського районів на загальній площі 9440 га за рахунок перелічених у рішенні землекористувачів.

З письмових пояснень Міністерства оборони України вбачається, що згідно акту інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Тарутинського району Одеської області (інвентаризація проводилась на підставі розпорядження районної державної адміністрації №11 від 22.02.1993р.), встановлено, що членами комісії фіксувалась належність земельної ділянки площею 23943,8 га Тарутинському загальновійськовому полігону. Згідно довідки Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району від 07.08.2012р. №1162, станом на 01.08.2012р. на картковому обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району рахується земельна ділянка № 92 військового містечка 11 загальною площею 24229,5 га, з яких військовий радгосп „Чорноморський використовує земельну ділянку площею 689,83 га, на яку виготовлений Державник акт нового зразку № ОД23-120 від 05.06.1995р.

Як вбачається з усних та письмових пояснень представника Міністерства оборони України, Міністерство не зверталось з клопотанням про відмову від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону та згода на передачу земельних ділянок Тарутинського артполігону іншим особам не надавалась.

З пояснень представників прокурора та позивачів, на підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону та п.1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями припинено право користування земельною ділянкою 23 253,17 га, яка була надана у користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради та переведено зазначену земельну ділянку до остаточного вирішення земельних суперечок до земель запасу Веселодолинської сільської ради.

В подальшому, згідно оспорюваного у справі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради затверджено технічну документацію щодо передачі в натурі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і передано у приватну власність із земель запасу Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 578,00га ріллі громадянам згідно зі списку у додатку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012р. по справі №2-а-3436/08/1570 визнано протиправним та скасовано розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №101/А-2005 від 05.05.2005р. Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону та п.1 розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №368/А-2005 від 14.12.2005р. Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями. При дослідженні доказів у справі Одеським апеляційним адміністративним судом було встановлено, що право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946р., так як чинне на той час законодавство не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, у зв`язку з прийняттям певного рішення. Крім того, суд дійшов висновку про те, що, незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України, а тому вказані земельні ділянки відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та відповідним військовим формуванням на праві постійного користування.

Позовні вимоги у справі обґрунтовані незаконністю розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Одеської області №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради, як такого що порушує право Міністерства оборони України на земельну ділянку, яка входить до складу земель Тарутинського загальновійськового полігону, відсутністю у Тарутинської райдержадміністрації Одеської області правових підстав на розпорядження земельною ділянкою, що відноситься до земель оборони, що і стало підставою для Військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України звернутись до господарського суду Одеської області для захисту прав та охоронюваних інтересів держави в особі Міністерства оборони України в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних правових підстав:
Згідно зі статтею 121 Конституції України одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про прокуратуру" при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право, зокрема, звертатись до суду, з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненій прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Відповідно до положень частини третьої цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як було встановлено Одеським апеляційним адміністративним судом при дослідженні доказів у справі №2-а-3436/08/1570, право постійного землекористування землями Тарутинського загальновійськового полігону у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946р. та право постійного користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України, а тому вказані земельні ділянки відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та відповідним військовим формуванням на праві постійного користування

Подальші зміни, що відбулись у земельному законодавстві Української РСР та сучасної держави Україна з прийняттям Земельних кодексів (1970р., 1990р., 2001р.), якими визначався новий порядок виникнення та оформлення прав на земельні ділянки, пов`язаний з видачею державного акту, що посвічує відповідне право, реєстрацією такого права не позбавили власників та користувачів земельних ділянок відповідних прав на них.

Так, згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 (у справі №1-17/2005) у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), визнано неконституційними положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення та положення пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року №563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Вказане рішення Конституційного Суду України мотивувалось тим, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Як встановлено судом під час розгляду справи, доказів, які б засвідчували добровільну відмову Міністерства оборони України від користування земельною ділянкою Тарутинського артполігону або задокументовану згоду на передачу земельних ділянок Тарутинського артполігону іншим особам матеріали справи не містять, у зв`язку з чим користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України.

Отже, передача Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області у приватну власність земельних ділянок, що є складовими Тарутинського артполігону, згідно розпорядження №384/А-2006 від 11.10.2006р. без згоди Міністерства оборони України - є незаконною.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно до ст. 1 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Статтею 14 Закону України "Про Збройні Сили України" визначається, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління та звільняється від сплати усіх видів податків.

Відповідно до ст.77 Земельного кодексу України (від 25 жовтня 2001 року) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до положень ч.5 ст.116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. А згідно ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, оспорюваним розпорядженням №384/А-2006 від 11.10.2006р. Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області порушено права та законні інтереси як центрального органу управління військовим майном (Міністерства оборони України), так і територіального органу (Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району), за яким закріплена та обліковується земельна ділянка Тарутинського загальновійськового полігону.

З урахуванням ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності до положень ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству.

З врахуванням вищенаведеного, суд встановив факт порушення оспорюваним розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради прав та законних інтересів позивачів у справі.

В той же час, Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Постановою Верховного суду України від 11.11.2014р. №21-405А14 встановлено, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Прийняте Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області розпорядження №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, що підтверджується листом Відділу Держземагенства у Тарутинському районі Одеської області від 06.07.2015р. за №32-1525-0.11-2220/2-15

Так, з відповідного листа вбачається що право розпорядження №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради було затверджено технічну документацію щодо передачі в натурі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і передано у приватну власність із земель запасу Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 578,00га ріллі громадянам згідно зі списку у додатку до розпорядження (всього 290громодян). Право на передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства було реалізовано усіма громадянами, відповідно до додатку вищевказаного розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації

Таким чином, скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №384/А-2006 від 11.10.2006р. „Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Веселодолинської сільської ради не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки.

Частинами 1 та 2 ст.111-28 ГПК України встановлюють, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що розгляд даного позову прокурора про визнання недійсним та скасування розпорядження не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог прокурора.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що заявлені позовні вимоги Військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону, в особі Міністерства оборони України, в особі Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.
Повне рішення складено 17 серпня 2015 р.

Суддя К.Ф. Погребна