донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

10.08.2015 справа №905/453/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 представник за довіреністю №1 від 31.12.14 р.
від відповідача:не зявились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС-ГРУП», м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від09.07.2015р.
по справі№905/453/15 (суддя Філімонова О.Ю.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС-ГРУП», м. Київ
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ», м. Маріуполь, Донецької області
простягнення суми основного боргу у розмірі 333 713,93 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТІС-ГРУП», м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ», м. Маріуполь, Донецької області про стягнення суми основного боргу у розмірі 333 713,93 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.07.2015р. у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП», м. Київ відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП» суму основного боргу у розмірі 333 713,93 грн.

При цьому скаржник вважає, що у видаткових накладних є всі необхідні реквізити, як цього вимагає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Товаро-транспортними та видатковими накладними було зафіксовано факт здійснення господарської операції між сторонами та є документальним підтвердженням передачі відповідачу товару та доказом права вимоги щодо оплати грошових коштів за поставку цього товару. Факт поставки товару за видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін не спростовано відповідачем та не надано доказів оплати заборгованості.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив рішення господарського суду Донецької області від 09.07.2015 року по справі №905/453/15 скасувати та ухвалити нове рішення по справі, за яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП» суму у розмірі 333713,93 грн.

Представник відповідача до судового засідання апеляційної інстанції не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами, а повний текст постанови направляється учасникам процесу в установленому порядку.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Позивач посилається на той факт, що 01.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТІС ГРУП» (надалі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ» (надалі- відповідач) будо укладено договір №714 купівлі-продажу на умовах оплати за реалізований товар (далі-договір). Згідно п.1.1 договору продавець поставляє та передає у власність покупця, а покупець приймає і оплачує товар на умовах і в порядку передбаченого договором.

У подальшому, позивач визначив, що у звязку з виникненням надзвичайних та невідворотних обставин на території міста Донецька з квітня 2014 року було втрачено документи за господарською діяльністю в тому числі і договір №714. Тому посилається на вимоги ст.692 Цивільного кодексу України та просить стягнути заборгованість.

Судова колегія ретельно дослідила обставини справи у їх сукупності та дійшла висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України зазначений Кодекс визнає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між субєктами господарювання.

Судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, згідно ст. 4-7 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч. 1 с. 6 вищезазначеного кодексу України, підприємства та організації, що порушили майнові права і законні інтереси інших підприємств, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення претензії.

У даному випадку, між сторонами за своєю правовою природою склалися відносини щодо поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, в силу яких продавець (постачальник), зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів не може погодитися з висновками господарського суду першої інстанції з огляду на наступне: у видаткових накладних за якими відбулася поставка визначено всі необхідні відомості про товар, а саме: його найменування, асортимент та кількість, дата поставки. Дані накладні підписані з боку обох сторін та скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень та відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і є належними та допустимими доказами у справі.

Приписами ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, кожна із сторін взяла не себе зобовязання, а саме позивач поставити товар, а відповідач оплатити його.

Позивач поставив відповідачу товари на суму 376864,87 грн. що підтверджено видатковими та транспортними накладними, які підписані представниками сторін без заперечень та скріплені печатками.

Тому відповідач свої обовязки щодо оплати товару не здійснив. Позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу №178 від 03.06.2015р. щодо перерахування коштів. (а.с. 47 том 1).

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є в тому числі договори та інші правочини.

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу загальних норм ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) йог виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не впливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Таким чином, строк виконання зобовязання у відповідача настав, проте будь-яких належних документів у підтвердження сплати заборгованості в сумі 333 713,93 грн. останнім не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи, що товар перейшов у власність відповідача з моменту його передачі, що фактично дозволяє йому вільно і у будь-який час ним розпорядитись, відповідну обставину факт продажу такого товару, позивач вважає встановленою.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що поставка товару була здійснена, строк оплати товару настав, доказів оплати товару відповідачем не надано, борг перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи. Крім того відповідачем не надано доказів щодо повернення товару або прийняття його на зберігання.

Таким чином, у відповідача перед позивачем склалася заборгованість у розмірі 333 713,93 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт наявності заборгованості у відповідача за поставку товару.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Виходячи з аналізу матеріалів справи та вище визначених норм діючого законодавства, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду у даній справі вказаним вимогам не відповідає.

З огляду на вищевикладене, колегія вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС-ГРУП», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ», м. Маріуполь, Донецької області про стягнення суми основного боргу у розмірі 333 713,93 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, а рішення господарського суду Донецької області від 09.07.2015р. скасуванню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС-ГРУП», м. Київ задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 09.07.2015 р. у справі №905/453/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС - ГРУП», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ», м. Маріуполь, Донецької області про стягнення суми основного боргу у розмірі 333 713,93 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНУКРТОРГ» (87516, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Перемоги. буд 36/23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІТІС-ГРУП» (03055, м. Київ, вул. Шулявська, 10/12-Д, ) 3 337,14 грн. розмір судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.08.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України Про виконавче провадження.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Л.Ф. Ченота

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу,

1прим.-ДАГС,

1прим.-ГСДО