РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015Справа №910/15675/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», м.Київ,

про стягнення 4 494,60 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Юхименко С.Ю. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 4494,60 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Вірич Валентину Миколайьвичу страхового відшкодування на підставі договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у судове засідання 05.08.2015р., як і в попереднє засідання суду, не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 01033, м.Київ, Голосіївський район, вул.Саксаганського, буд.77.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 22.07.2015р. метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою було вручено адресату, що підтверджується поштовим повідомленням №866.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на наявні в матеріалах справи докази отримання вказаним учасником судового процесу ухвали від 22.07.2015р., суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 22.07.2015р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 22.07.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

До того ж, за висновками суду, з 24.06.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у відповідача було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору.

Крім того, розгляду справи 910/15675/15 вже відкладався з урахування клопотання №506-ю від 21.07.2015р. Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

За висновками суду, незважаючи на те, відповідач не з'явився в судове засідання 05.08.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 30.05.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (страховик) та Вірич Валентином Миколайовичем (страхувальник) було укладено договір №АЗ-000/054/140000192 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого відповідно до п.1.1 та додатку №1 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Subaru Forester,

реєстраційний номер: АА 9438 ВМ,

рік випуску: 2006р.

За змістом п.2.2.1 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. страховим випадком є, в тому числі, пошкодження, знищення застрахованого транспортного засобу та/або його додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 5.3 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. встановлено нульовий розмір франшизи у разі настання означеного вище страхового випадку.

Договір діє з 16.06.2014р. по 15.06.2015р. (п.4.1 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р.).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Вірич Валентин Миколайович (п.1.5 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р.).

Територією страхування є Україна, країни СНД та Європи (п.1.2 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р.).

Виходячи зі змісту довідки №9430613 про дорожньо-транспортну пригоду, 31.08.2014р. у Дніпровському районі міста Києва по вул.Марини Раскової/ вул.Раїси Окіпної о 18 годині відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Subaru Forester, державний номер АА 9438 ВМ, який належав Вірич Валентину Михайловичу, керування ким здійснював Ковальов Олександр Валентинович, 2. Nissan X-Trail, державний номер АА 2565 МТ, який належав Полякову Роману Володимировичу, який і здійснював керування транспортним засобом.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.7.3 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. розмір збитків визначається страховиком на підставі кошторису ремонтних робіт, рахунків-фактур, нарядів-замовлення та інших документів, які підтверджують вартість відновлювального ремонту.

Страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом десяти робочих днів з моменту отримання останнього документу за виплатною справою (п.7.4 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р.).

Пунктом 7.15 договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. передбачено, що сума страхового відшкодування може бути сплачена: шляхом видачі готівки з каси; шляхом перерахування суми грошових коштів на рахунок страхувальника; шляхом оплати рахунків станції технічного обслуговування.

Як свідчать матеріали справи, 02.09.2014р. Вірич Валентин Михайлович звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою -повідомленням про настання страхового випадку.

05.09.2014р. було проведено огляд колісного транспортного засобу Subaru Forester, державний номер АА 9438 ВМ, під час якого встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.08.2014р., автомобілю завдано такі пошкодження: крило переднє ліве, обліцювання бамперу, ліхтар, тощо. За наслідками огляду складено відповідний протокол.

У відповідності до рахунку-фактури №АП-0009718 від 05.09.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-авто Поділ» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Subaru Forester, державний номер АА 9438 ВМ становила 5004,60 грн.

12.09.2014р. страхувальник звернувся до страховика з заявою на виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-авто Поділ».

12.09.2014р. представниками Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №КАСКО/054/000/14/0112, згідно змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику на підставі договору №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. страхового відшкодування в сумі 5004,60 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №40500 від 16.09.2014р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування грошових коштів в сумі 5004,60 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-авто Поділ».

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №АЗ-000/054/140000192 від 30.05.2014р. добровільного страхування наземного транспорту.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 29.12.2014р. Дніпровського районного суду м.Києва по справі №755/24234/14-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 31.08.2014р. у Дніпровському районі міста Києва по вул.Марини Раскової/ вул.Раїси Окіпної о 18 годині за участю транспортних засобів 1. Subaru Forester, державний номер АА 9438 ВМ, 2. Nissan X-Trail, державний номер АА 2565 МТ, визнано Полякова Романа Володимировича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9430613 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Nissan X-Trail, державний номер АА 2565 МТ застраховано Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» за полісом №АС8560161.

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/18369 від 26.06.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.08.2014р., цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Nissan X-Trail, державний номер АА 2565 МТ застраховано Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» за полісом №АС8560161. Вказаним полісом встановлено франшизу в розмірі 510 грн. та ліміт відповідальності страховика в сумі 50 000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності Полякова Романа Володимировича, як власника/ водія транспортного засобу Nissan X-Trail, державний номер АА 2565 МТ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 31.08.2014р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» є обґрунтованим.

Як свідчать матеріали справи, 22.04.2015р. Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було направлено на адресу до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» претензію №1667/17 від 20.04.2015р. про сплату страхового відшкодування. Факт направлення вказаної вимоги відповідачу підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням №770.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» вимогу заявника задоволено не було, страхове відшкодування не виплачено.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалами від 22.06.2015р. та від 22.07.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) щодо виплати заявнику страхового відшкодування в сумі 4494,60 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.08.2014р.

Однак, як зазначалось, відповідачем вимог суду виконано не було, свою правову позицію по суті спору не висловлено.

При цьому, судом враховано, що з 24.06.2015р. (дата отримання відповідачем ухвали про порушення провадження) у наведеного учасника судового процесу було більш ніж достатньо часу для надання витребуваних судом доказів та висловлення своєї правової позиції по суті спору.

Суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 4494,60 грн. підлягають задоволенню повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 4494,60 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м.Київ, Голосіївський район, вул.Саксаганського, буд.77, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м.Київ, Подільський район, вул.Кирилівська, буд.40, ) страхове відшкодування в сумі 4494,60 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 05.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 07.08.2015р.

Суддя М.О. Любченко