ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа № 914/600/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Тернопільська дистанція колії" (надалі ДТГО "Львівська залізниця" в особі ВП "Тернопільська дистанція колії") за вих. № НУ-НЗ-1-10/1081 від 23.04.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/1936/15 від 30.04.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 08.04.2015р.

у справі № 914/600/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Західагроінвест" (надалі ТзОВ "Західагроінвест"), м. Київ

до відповідача: ДТГО "Львівська залізниця" в особі ВП "Тернопільська дистанція колії", м. Львів

про зобов'язання до вчинення дій,

за участю представників сторін:

від позивача: Мартинович Ю.О. - представник (довіреність б/н від 25.05.2015р.);

від відповідача: Скрипчук Х.М. - представник (довіреність № НЮ-49 від 02.01.2015р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.04.2015р. у справі № 914/600/15 (Березяк Н.Є.) уточнені позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ДТГО "Львівська залізниця" в особі ВП "Тернопільська дистанція колії" відновити залізничну під'їзну колію позначену номером 1 (№1) від стрілочного переводу СП №36 Р-50 1/9 до стрілочного переводу СП №11 Р-50/1/11 та номером 3 (№3) від стрілочного переводу СП №11 Р-50 1/11 до упора, станції Тернопіль , що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14 характеристика якої зазначена в паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТ, виготовленого Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту "Львівтранспроект" (замовлення №92038) від 1992 року та належить на праві приватної власності ТзОВ "Західагроінвест". Стягнуто з ДТГО "Львівська залізниця" на користь ТзОВ "Західагроінвест" 1 218,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем доведено належними доказами наявністьу нього права власності на спірну залізничну під'їзну колію, зокрема, долучено до матеріалів справи технічний паспорт, масштабний план під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; креслення штучних споруд та договір купівлі-продажу даної колії. В свою чергу відповідач не надав суду доказів погодження демонтажу спірної під'їзної колії, як збиткової, ні з Міністерством, ні з підприємством, для діяльності якого ця колія збудована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДТГО "Львівська залізниця" в особі ВП "Тернопільська дистанція колії" подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані нею докази та аргументи, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що демонтована спірна під'їзна колія № 2 (інв.№ 020124612) знаходилася на балансі залізниці, доказом чого є інвентаризаційна картка. Відтак, демонтовуючи власну збиткову залізничну під'їзну колію, залізниця не порушувала прав та інтересів позивача,оскільки останній не надав належних доказів в підтвердження права власності на неї.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 30.04.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Гнатюк Г.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2015р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.05.2015р.

У зв'язку з перебуванням судді Гнатюк Г.М. у відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/600/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

28.05.2015р. в судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2015р., про що сторони були повідомлені під розписку.

У зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні судді Якімець Г.Г., розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р., внесено зміни у склад колегії суддів по розгляду справи № 914/600/15, замість судді Якімець Г.Г. введено суддю Гнатюк Г.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 23.07.2015р.

23.07.2015р. в судовому засіданні оголошено перерву до 06.08.2015р., про що сторони були повідомлені під розписку.

Позивач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу б/н від 26.05.2015р. (зареєстрована в канцелярії суду за вх№ 01-04/3340/15 від 26.05.2015р.). Просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, скасувати рішення місцевого господарського суду та відмовити у позові повністю.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

10.02.2009р. між ВАТ "Тернопільський Облагропостач" (продавець) та ТзОВ "Західагроінвест" (покупець) укладено договір купівлі-продажу під'їзної залізнодорожньої колії, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Поліська,14 характеристика якої зазначена в паспорті залізнодорожньої під'їзної колії незагального користування Тернопільського головного підприємства МТО облагроснаба (замовлення №92038) (а.с. 20).

Згідно даних паспорту залізнодорожньої під'їзної колії незагального користування Тернопільського головного підприємства МТО облагроснаба (замовлення №92038) найменування колії і номер стрілки, від якої відходить колія до підприємства - колія 41А, відстань від місця перемикання до території підприємства - 335 м (а.с. 22-46).

В листопаді 2012 року позивач звернувся до начальника ВП "Тернопільська дистанція колії" з проханням провести огляд під'їзної колії №2 ( вул. Поліська,14) на предмет її використання під подачу вантажних вагонів для їх завантаження та розвантаження.

Під час огляду представниками позивача та ВП "Тернопільська дистанція колії" місцевості, по якій була прокладена зазначена колія, було виявлено факт її демонтажу. З'ясувавши обставини демонтажу колії, позивачу стало відомо, що 04.09.2012р. ВП "Тернопільська дистанція колії" надіслало листа ЗАТ "Агрокомбінат" (який не є власником колії) з проханням надати дозвіл на демонтаж під'їзної колії № 2 в тому числі стрілочних переводів №№ 36,11 (а.с. 48).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2011р. перший заступник генерального директора Укрзалізниці зобов'язав усі Залізниці України проаналізувати стан використання та протяжність колій, які тривалий час закриті для руху: - визначитися з доцільністю їх використання; затвердити перелік колій, верхня будова яких у зв'язку з недоцільністю їх подальшого використання підлягає зняттю (а.с. 76).

18.05.2011р. Львівська залізниця видала наказ № 432/Н, яким затвердила перелік колій, що не використовуються за призначенням та потребують зняття, в тому числі під'їзду колію облбази СГТ інв.№ 020124612 протяжністю 471 м2 (а.с. 73-75).

Згідно наказу по ВП "Тернопільська дистанція колії" від 12.06.2011р. №181 верхня будова колії № 2 ВАТ "Тернопільський облагропостач" (облбаза СГТ) частково тимчасово демонтована і знаходиться на збереженні.

07.11.2012р. комісією ВП "Тернопільська дистанція колії" було проведено огляд технічного стану верхньої будови під'їзної колії № 2 ВАТ "Тернопільський облагропостач" (облбази СГТ), в тому числі СП №36 Р-50 1/9 та СП №11 Р-50 1/11, станції Тернопіль інв.№ 020124612, за результатами якого було складено акт, у висновку якого зазначено, що об'єкт знаходиться в незадовільному стані та непридатний для подальшої експлуатації внаслідок фізичного зносу. Проводити ремонт недоцільно, оскільки подальшої потреби у використанні колії немає (а.с. 81).

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, коли саме відбувся демонтаж вищезазначеної колії, оскільки акту демонтажу спірної колії в матеріалах справи немає. Проте, факт демонтажу зазначеної вище колії не заперечується і самим відповідачем.

Як стверджує позивач, дозволу на демонтаж під'їзної колії, яку товариство мало намір використовувати для здійснення господарської діяльності, у товариства ніхто не запитував. Колія була демонтована без згоди і відома ТзОВ "Західагроінвест", яке на підставі договору купівлі-продажу та технічного паспорту вважало себе власником.

Впродовж 2013-2014 років товариство позивача неодноразово зверталося до ВП "Тернопільська дистанція колії" ДТГО "Львівська залізниця" та Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" про відновлення демонтованої під'їзної колії, необхідної для здійснення діяльності товариства. (а.с. 50-59).

Всі звернення залишені відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення з позовом про спонукання відповідача відновити демонтовану колію.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені у ст.16 названого Кодексу, зокрема одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів.

Вимога про відновлення спірної залізничної під'їзної колії спрямована саме на відновлення становища, яке існувало до порушення.

В ст. 1 Закону України "Про залізничний транспорт" зазначено, що під'їзні колії - залізничні колії, які призначені для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств, організацій та установ у взаємодії із залізничним транспортом загального користування

Відповідно до ст. 64 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам-суб'єктам підприємницької діяльності. Під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

Частинами 1, 2 ст. 67 Статуту залізниць України встановлено, що відкриття для постійної експлуатації новозбудованої залізничної під'їзної колії і подання на цю колію рухомого складу допускається після прийняття цієї залізничної колії в експлуатацію комісією за участю представника Держнаглядохоронпраці і встановлення залізницею порядку обслуговування під'їзної колії. На кожну залізничну під'їзну колію складається масштабний план з нанесенням на нього розташування вантажних фронтів і механізмів, а також технічний паспорт, поздовжній профіль і креслення споруд.

Аналогічний перелік документів міститься і ст. ст. 80, 82 Статуту залізниць СРСР, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 06.04.1964р. № 270.

Згідно з п. 1.5 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. № 644, Власник під'їзної колії має технічний паспорт, масштабний план під'їзної колії, поздовжній та поперечний профілі залізничних колій і креслення штучних споруд. У технічному паспорті та в додатках до нього вказується характеристика рейок, шпал, баласту, земляного полотна, штучних споруд, вагових приладів, пристроїв і механізмів, призначених для навантаження, вивантаження, очищення, промивання і підготовки для навантаження залізничних вагонів, маневрових пристроїв, лебідок, локомотивного і вагонного господарства, промислових станцій, гірок, напівгірок, витяжних колій, засобів СЦБ і зв'язку, які використовуються у поїзній і маневровій роботі, та інших пристроїв і механізмів, призначених для роботи з вагонами і локомотивами залізниць. Один примірник цієї документації передається залізниці при прийнятті під'їзної колії в експлуатацію.

Отже, наведені законодавчі норми містять перелік документів, які є належними доказами наявності у особи права власності на залізничну під'їзну колію. Зокрема, такими документами є: Акт введення в експлуатацію та встановлення залізницею Порядку обслуговування залізничної під'їзної колії - для новозбудованої залізничної колії; Масштабний план; Технічний паспорт; Поздовжній та поперечний профілі залізничних колій; Креслення штучних споруд.

На підтвердження свого права власності на спірну під'їзну колію, позивачем долучено договір купівлі-продажу під'їзної залізнодорожньої колії від 10.02.2009р., Технічний паспорт (замовлення № 92038), Масштабний план. Згідно з даними, що містяться у вказаних документах найменування колії і номер стрілки, від якої відходить колія до підприємства - колія 41А, загальна відстань від місця перемикання до території підприємства - 335м. На цьому шляху знаходяться три стрілочні переводи: №10, №36, №11. Даний шлях складається із з'єднуючої колії, яка проходить від стрілки № 10 через стрілку № 36 до стрілки № 11 та становить 227,60 м. Навантаження-вивантаження - від стрілки № 11 до упору повна довжина шляху становить 299 м, з якої корисна -181 м. Навантаження-вивантаження - від стрілки № 11 до упору повна довжина шляху становить 219,40 м, з якої корисна -111 м (а.с. 20-47).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що Технічний паспорт залізничної під'їзної колії при станції Тернопіль Львівської залізниці, який складений станом на 1992 рік, і є одним із належних доказів наявності у особи права власності на залізничну під'їзну колію, яка прилягає до шляху № 41А стрілкою № 10 довжиною 335 м до території товариства, належить ТзОВ "Західагроінвест". Відтак, самовільно (незаконно) демонтувавши частину залізничної колії, відповідач порушив право власності позивача.

Заперечуючи проти позовних вимог, ДТГО "Львівська залізниця" покликається на те, що демонтована під'їзна колія належала залізниці, що підтверджується, на її думку, наступними документами:

- договором № 275 на подачу та забирання вагонів від 02.09.1999р. (а.с.98-99);

- договором № 70 від 23.07.2002р. на обслуговування і утримання під'їзної колії та стрілочних переводів, укладеним між Тернопільською дистанцією колії Львівської державної залізниці та ВАТ "Тернопільський облагропостач" (а.с.100);

- інвентарною карткою обліку основних засобів, що перебувають на балансі залізниці (а.с.109);

- актом №1 приймання-передачі від 23.11.1965р.( а.с.103);

- актом списання від 01.11.2012р. ( а.с.108).

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про залізничний транспорт» відносини підприємств залізничного транспорту з власниками залізничних під'їзних колій, порядок і умови експлуатації цих колій, обігу рухомого складу, що не належить до залізничного транспорту загального користування, визначаються Статутом залізниць України та укладеними на його основі договорами.

Відповідно до ст. 71 Статуту та п. 2.1 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором на експлуатацію залізничної колії або договором на подачу та забирання вагонів.

Договори про експлуатацію під'їзних колій укладаються між залізницею і власниками під'їзних колій у разі обслуговування під'їзної колії власним або орендованим локомотивом.

Договори про подачу та забирання вагонів укладаються між залізницею і підприємствами, у разі обслуговування локомотивом залізниці під'їзних колій або окремих вантажних фронтів.

В силу вимог ст.73 Статуту залізниць України порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія.

Відповідно до ст.9 Статуту залізниць України, в редакції, що діяла на час укладення договору про подачу і забирання вагонів №275 від 02.09.1999р., долученого відповідачем в обґрунтування приналежності спірної під'їзної колії залізниці, - "вантажні операції виконуються як на станційних складах і майданчиках, що перебувають у віданні залізниць (місця загального користування), так і на приколійних складах, майданчиках та в інших пунктах, які належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або надані їм залізницею на підставі договору (місця не загального користування). Долучена відповідачем ксерокопія договору свідчить про встановлення порядку подачі та забирання вагонів, а не про право власності залізниці на спірну колію.

На час укладення договору №70 від 23.07.2002р., долученого відповідачем в обґрунтування приналежності спірної під'їзної колії залізниці, вже діяли Правила обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644.

Зазначені положення Статуту залізниць та Правил обслуговування залізничних під'їзних колій спростовують твердження відповідача, про належність спірної під'їзної колії залізниці, оскільки подані договори лише підтверджують факт отримання та відправлення вантажів залізницею згідно з договорами на під'їзну колію, що належить підприємству, а не право власності залізниці на спірну колію.

Посилання відповідача, як на доказ підтвердження права власності на спірну під'їзну колію, на інвентарну картку, також не може братися судом до уваги, оскільки не є документом, що підтверджує право власності на під'їзну колію, а лише фіксує дані внутрішньої перевірки виявлення фактичної наявності основних засобів, стану їх зберігання для підтвердження правильності та достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності підприємства (організації). Факт знаходження під'їзної колії на балансі залізниці не є підставою для визнання її законним власником.

Крім того, слід зазначити, що наявна в матеріалах справи інвентарна картка не містить дати складання та не підписана уповноваженою на це особою, відповідно не може бути належним і допустимим доказом у даній справі (а.с.109). Так само, як і долучена до матеріалів апеляційного провадження і інша інвентарна картка, яка хоч і має підпис особи, проте без вказівки на її посаду, а також має розбіжності в даті складання - 19.03.205р.

Долучений відповідачем до матеріалів справи Акт №1 приймання-здачі від 23.11.1965р., затверджений гербовими печатками Тернопільського обласного об'єднання "Сільгосптехніки" (а.с.103) навпаки свідчить про те, що під'їзна залізнична колія збудована господарським способом на території облбази "Сільгосптехніки" по проекту і кошторису обласного об'єднання "Сільгосптехніки", прийнята в експлуатацію комісією за участю представників залізниці та власника колії (ст.67 Статуту залізниць).

Долучений позивачем до справи Технічний паспорт, масштабний план на спірну під'їзну залізничну колію не загального користування є підтвердженням того, що вона належала Тернопільському Головному підприємству МТО облагропостач (на даний час ВАТ "Тернопільський облагропостач"), а не Залізниці.

Не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи і твердження скаржника про нікчемність спірного договору купівлі-продажу від 09.02.2009р.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

За ст. 181 ЦК до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема положеннями статей 182, 334 ЦК України, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об'єкта нерухомості (у тому числі й тих об'єктів, правовий статус яких законодавчими актами не визначений: асфальтовані чи бетонні площадки, під'їзні колії, автомобільна дорога, автомобільні платформи, спортивні споруди тощо) є державна реєстрація прав на нього (Аналіз Верховного суду України деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ від 01.07.2013р.)

Об'єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Під'їзні залізничні колії складаються кожна із кількох речей, які утворюють єдине ціле, і дають змогу використовувати цілу річ -колію як єдиний транспортний комплекс. Проте складові під'їзної залізничної колії- верхня будова колії (рейки, шпали, стрілочні переводи, які були тимчасово демонтовані відповідачем) можуть бути переміщені в інше місце без їх знецінення і після переміщення в інше місце та відповідного монтажу, можуть використовуватися без зміни призначення речі -залізничної колії. Отже, переміщення верхньої будови під'їзної залізничної колії можливе без її знецінення та без зміни її призначення, а тимчасовий демонтаж спірної під'їзної залізничної колії з метою недопущення її розкрадання, свідчить про можливість за необхідності її відновлення (монтажу).

Відтак, віднесення під'їзної залізничної колії до об'єктів нерухомого майна є суперечливим і законодавчо не встановленим. Жодними нормативними актами не визначено порядку реєстрації під'їзних залізничних колій, як об'єктів нерухомого майна. Не надано доказів такої реєстрації і на залізничні колії, що належать відповідачу.

За таких обставин, долучений відповідачем в суді апеляційної інстанції витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна станом на 01.07.2014р. не заслуговує на увагу суду, оскільки суперечить вищевикладеному та матеріалам справи.

Відповідно твердження відповідача про нікчемність укладеного 10.02.2009р. між ВАТ "Тернопільський облагропостач" та ТзОВ "Західагроінвест" договору купівлі-продажу залізничної під'їзної колії №2, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14 та примикає до граничних стрілочних переводів СП №36 Р-50 1/9, СП №11 Р-50 1/11) станції Тернопіль, як об'єкту нерухомості з підстав відсутності нотаріального посвідчення та державної реєстрації є необґрунтованим.

Необґрунтованими є доводи відповідача про правомірність демонтажу спірної залізничної під'їзної колії із дотриманням порядку та на виконання вказівки Державної адміністрації залізничного транспорту "Укрзалізниця".

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою КМУ від 29.02.1996р., Державна адміністрація залізничного транспорту (Укрзалізниця) є органом управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Мінтрансзв'язку. Укрзалізниця здійснює централізоване управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученні та регулює виробничо-господарську діяльність залізниць у сфері організації цього процесу. У підпункті 3 пункту 4 Положення закріплено, що Укрзалізниця відповідно до покладених на неї завдань здійснює функції з управління майном, що перебуває у загальнодержавній власності та закріплене за підприємствами, в частині:

затвердження статутів (положень) підприємств, контролю дотримання та прийняття рішень у зв'язку з порушенням їх вимог;

укладення і розірвання контрактів з керівниками підприємств (крім начальників залізниць);

здійснення контролю за ефективністю використання і збереженням закріпленого за підприємствами державного майна;

підготовки разом з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування пропозицій Мінтрансзв'язку щодо розмежування державного майна між загальнодержавною, республіканською (Автономної Республіки Крим) і комунальною власністю.

Частина 2 ст.136 Господарського кодексу України закріплює положення про те, що власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства".

Отже, Укрзалізниця уповноважена здійснювати функції з управління майном лише у частині, зазначеній у Положенні про Державну адміністрацію залізничного транспорту України. Здійснення ж контролюючих повноважень полягає у можливості перевірки діяльності, наданні необхідної можливості для таких перевірок, звітуванні про діяльність. Повна відповідальність за стан справ та діяльність Залізниці покладена на начальника Залізниці, тому він вправі приймати рішення, спрямовані на раціональне використання наявних матеріальних ресурсів, покращення безпеки руху.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про залізничний транспорт", органи управління залізничним транспортом разом з відповідними місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування вирішують питання експлуатації малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під'їзних колій, що перебувають на балансі залізниць. У разі неприйняття органами місцевого самоврядування (протягом 6 місяців після звернення залізниці) рішень про компенсацію збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються цими дільницями, станціями та під'їзними коліями, Укрзалізниця за погодженням з Міністерством транспорту України має право прийняти рішення про закриття малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій та залізничних під'їзних колій.

При цьому питання про експлуатацію малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під'їзних колій, що перебувають на балансі залізниць, вирішується разом з відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Аналогічне положення міститься і у п.8 Статуту залізниць України - питання про експлуатацію малодіяльних збиткових залізничних дільниць, станцій, а також залізничних під'їзних колій, що перебувають на балансі залізниць, вирішується разом з відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. У разі неприйняття органами місцевого самоврядування (протягом 6 місяців після звернення залізниці) рішень про компенсацію збитків з місцевих бюджетів або за рахунок підприємств, що обслуговуються цими дільницями, станціями та під'їзними коліями, Укрзалізниця за погодженням з Мінтрансом має право прийняти рішення про закриття збиткових дільниць, станцій та під'їзних колій.

Отже, для Укрзалізниці виникає необхідність погодження з Мінтрансом при прийнятті рішень про закриття збиткових дільниць, станцій та під'їзних колій.

Як зазначалося вище, Наказ начальника ДТГО "Львівська залізниця" №432/Н від 18.05.2011 року вказував на зняття та зберігання верхньої будови спірної колії.

У Законі України "Про залізничний транспорт" та в Статуті залізниць України мова йде лише про збиткові під'їзді колії. Згідно з п.64 Статуту залізниць України, до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство).

Як вбачається з матеріалів справи, доказів погодження демонтажу спірної під'їзної колії, як збиткової, ні з Міністерством, ні з підприємством- позивачем, для діяльності якого ця колія збудована, відповідач суду не надав.

Лист ВП "Тернопільська дистанція колії" №2089 від 04.09.2012р. адресований начальнику ЗАТ "Агрокомбінат" (а.с.48) про надання дозволу на демонтаж під'їзної колії №2 в тому числі стрілочних переводів №36, №11, які знаходяться на балансі дистанції колії не є належним і допустимим доказом дотримання погодження з власником колії такого демонтажу, оскільки адресований особі, яка не має жодного відношення до спірної колії.

Що стосується порядку погодження з відповідними органами виконавчої влади та місцевого самоврядування питання експлуатації збиткових під'їзних колій (а.с.71-72), то з них вбачається, що питання погодження демонтажу колій було проведено формально, без дотримання порядку такого погодження, а саме:

- лист ВП "Тернопільська дистанція колії" № ПЧІр-8/2246 від 26.09.2012р., адресований голові міської ради м.Тернополя не містить посилання на додатки, які б підтверджували письмову згоду підприємств, в яких хочуть демонтувати під'їзні залізничні колії та пропозиції щодо подальшої їх експлуатації, не надано відповідних документів, які б підтверджували власність залізниці на під'їзні колії до підприємств;

- лист №6381/02 від 17.10.2012р. за підписом заступника міського голови, в якому повдомляється, що виконавчий комітет не заперечує проти демонтажу під'їзних колій не є належним ні по формі ні по змісту доказом погодження органом виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень".

Згідно п.6 ст.59 Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради".

Ні положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ні жодними іншими нормативними актами заступник міського голови не наділений повноваженнями одноособово вирішувати питання, що належать до компетенції міської ради чи її виконавчого комітету та приймати рішення у формі листів-погоджень.

З огляду на викладене, при проведенні демонтажу спірної під'їзної колії, відповідачем не дотримано процедури погодження такого демонтажу у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо твердження скаржника про те, що позивач, подавши заяву про уточнення позовних вимог, змінив предмет позову, то апеляційна інстанція не погоджується з цим, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК.

Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ст. 16 ЦК можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Як вбачається зі змісту позовної заяви від 23.02.2015р. ТзОВ "Західагроінвест" просило зобов'язати ДТГО "Львівська залізниця" в особі ВП "Тернопільська дистанція колії" відновити залізничну під'їзну колію № 2, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14 та примикає до граничних стрілочних переводів СП №36 Р-50 1/9, СП №11 Р-50/1/11 станції Тернопіль, інвентарний № 020124612, характеристика якої зазначена в паспорті під'їзної колії не загального користування головного підприємства МТО Облагроснаба в м. Тернопіль, (замовлення №92038) та належить на праві приватної власності ТзОВ «Західагроінвест» (а.с. 5-7).

Згідно заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати ДТГО "Львівська залізниця" в особі ВП "Тернопільська дистанція колії" відновити залізничну під'їзну колію позначену номером 1 (№1) від стрілочного переводу СП №36 Р-50 1/9 до стрілочного переводу СП №11 Р-50/1/11 та номером 3 (№3) від стрілочного переводу СП №11 Р-50 1/11 до упора, станції Тернопіль, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14 характеристика якої зазначена в паспорті під'їзної колії не загального користування Тернопільського головного підприємства МТЗ, виготовленого Львівським державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного транспорту "Львівтранспроект" (замовлення №92038) від 1992 року та належить на праві приватної власності ТзОВ "Західагроінвест" (а.с. 130-131).

Таким чином, предмет позову - відновити залізничну під'їзну колію, - в даному випадку залишився незмінним, було уточнено лише технічні характеристики колії щодо відповідності присвоєних номерів технічній документації з метою правильної ідентифікації під'їзної колії, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Поліська,14 від граничного стрілочного переводу СП №36 Р-50 1/9 через СП №11 Р-50/1/11 до упора, станції Тернопіль, яка була демонтована відповідачем (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 5008/276/2012 від 17.07.2014р.)

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 08.04.2015р. у справі № 914/600/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.