ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" серпня 2015 р.Справа № 916/2564/15

За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України» (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, )

до відповідача: Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці 6, )

про стягнення заборгованості за Договором майнового сервітуту від 30.09.2013 № 646-0/107-П-ІЛФ-13 у розмірі 101 859,11 грн., з яких 88 990,89 грн. інфляційні нарахування, 12 868,22 грн. 3% річних.

Суддя Шаратов Ю.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1 (довіреність від 18.09.2014);

Від відповідача не зявився.

Суть спору:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України» (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором майнового сервітуту від 30.09.2013 № 646-0/107-П-ІЛФ-13 у розмірі 101 859,11 грн., з яких 88 990,89 грн. інфляційні нарахування, 12 868,22 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 24.06.2015 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 10.07.2015.

У судовому засіданні 10.07.2015 оголошено перерву до 17.08.2015.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 526, 530, 610, 625 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем грошового зобовязання щодо здійснення оплати за Договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) від 30.09.2013 № 646-0/107-П-ІЛФ-13 на підставі рахунків від 30.09.2013 № 4447, від 31.10.2013 № 9356, від 30.11.2013 № 9377, від 31.12.2013 № 12869 у період з 31.10.2013 по 28.09.2014.

Представник Відповідача у судовому засіданні 10.07.2015 проти задоволення позову заперечувала. У Відзиві на позовну заяву (вхід. від 10.07.2015 № 17604/15) Відповідач також просив припинити провадження у справі у звязку із наявністю рішення Господарського суду Одеської області від 20.06.2014 у справі № 916/930/14 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав /а.с. 41-43/.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника Позивача, суд

в с т а н о в и в :

Відповідно до частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2014 і постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2014 у справі № 916/930/14, за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України» до Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт про стягнення 538 811,76 грн. заборгованості за неналежне виконання умов Договору майнового сервітуту від 30.09.2013 № 646-0/107-П-ІЛФ-13, встановлені наступні обставини /а.с. 20-23, 24-26, 27-31/.

30.09.2013 між Позивачем і Відповідачем укладено Договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 646-0/107-П-ІЛФ-13 (далі - Договір від 30.09.2013) /а.с. 10-13/.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.4, 3.2, 3.3, 7.1 Договору від 30.09.2013 власник (Позивач), на визначених договором умовах оплати, надає сервітуарію (Відповідачу) право обмеженого користування належними власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном) розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме: причал № 14, довжиною 175,0 п.м., архівний номер паспорту 85106. Право користування сервітуарієм причалом обмежується виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт силами і засобами сервітуарія. Строк дії сервітуту період дії договору. Сервітуарій зобовязаний своєчасно і на умовах договору вносити плату за сервітут за весь час фактичного користування причалом. Власник має право отримувати плату за сервітут, розраховану відповідно розділу 2 договору. Договір набуває чинності з дня його укладення, але регулює взаємовідносини між сторонами починаючи з 21.08.2013 у відповідності до статті 631 ЦК України. Договір діє до 31.12.2013 але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Пунктами 2.2, 2.3 Договору від 30.09.2013 встановлено, що плата за сервітут на причал № 14, розрахована за формулою визначеною у пункті 2.1 договору, на період дії договору складає 538 811,79 грн. (з ПДВ). Оплата сервітуту здійснюється сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному періоді.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014 у справі № 916/930/14 встановлено, що Позивач виконав у повному обсязі умови Договору від 30.09.2013, і виставив Відповідачу рахунки для оплати (використання причалу) на загальну суму 538 811,76 грн., а саме: від 30.09.2013 № ПР/4447 на суму 166 099,87 грн.; від 31.10.2013 № ПР/9356 на суму 125 587,70 грн.; від 30.11.2013 № ПР/9377 на суму 121 536,49 грн.; від 31.12.2013 № ПР/12869 на суму 125 587,70 грн. /а.с. 14-17/. Однак, Відповідач (сервітуарій) виставлені рахунки не оплатив у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 538 811,76 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014 у справі № 916/930/14 позов задоволено, стягнуто з ДП „Іллічівський морський торговельний порт на користь ДП „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України» 538 811,76 грн. та судовий збір в сумі 10 776,23 грн.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (пункт 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (пункт 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014 у справі № 916/930/14 було виконано в примусовому порядку, і Позивач отримав від ВДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області грошові кошти у розмірі 549 587,99 грн. (538 811,76 + 10 776,23 = 549 587,99) лише 29.09.2014, що підтверджується банківської випискою по рахунку /а.с. 19/. Отже, Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання, а саме, по 28.09.2014 включно.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14).

Судом встановлено, що сума інфляційних нарахувань у звязку із простроченням Відповідачем плати за сервітут становить суму у розмірі 88 990,89 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн.) Період заборгованостіСукупний індекс інфляції за періодСума боргу з врахуванням індексу інфляціїІнфляційне збільшення суми боргу
166 099,8731.10.2013 - 28.09.20141,170194 333,8028 233,93
125 587,7001.12.2013 - 28.09.20141,168146 642,0221 054,32
121 536,4931.12.2013 - 28.09.20141,162141 205,6119 669,12
125 587,7031.01.2014 - 28.09.20141,160145 621,2220 033,52
Всього: 88 990,89

Судом встановлено, що сума 3% річних за прострочення плати за сервітут становить суму у розмірі 12 868,22 грн., яка розраховується наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихЗагальна сума відсотків (грн.)
166 099,8731.10.2013 - 28.09.20143333 %4 546,13
125 587,7001.12.2013 - 28.09.20143023 %3 117,33
121 536,4931.12.2013 - 28.09.20142723 %2 717,09
125 587,70 31.01.2014 - 28.09.20142413 %2 487,67
Всього: 12 868,22

Не підлягає задоволенню викладене у Відзиві на позовну заяву (вхід. від 10.07.2015 № 17604/15) клопотання про припинення провадження у справі у звязку із наявністю рішення Господарського суду Одеської області від 20.06.2014 у справі № 916/930/14 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, з огляду на наступне.

Як випливає зі змісту рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014, предметом розгляду у справі № 916/930/14 були вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості зі сплати за сервітут за Договором від 30.09.2013 у розмірі 538 811,76 грн.

Отже, оскільки у цій справі розглядаються вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором від 30.09.2013 у вигляді інфляційних нарахувань у розмірі 88 990,89 грн. та 3% річних в сумі 12 868,22 грн., тобто про інший предмет ніж у справі № 916/930/14, відсутні підстави для припинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню у позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором майнового сервітуту від 30.09.2013 № 646-0/107-П-ІЛФ-13 у розмірі 101 859,11 грн., з яких 88 990,89 грн. інфляційні нарахування, 12 868,22 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при задоволенні позову покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 17 серпня 2015 р.

Керуючись частиною першою статті 11, частиною першою статті 509, статтями 525, 526, частиною першою статті 530, частиною першою статті 610, частинами першою, другою статті 625, статтею 629 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, пунктами 1.9, 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, статтями 33, 34, 35, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці 6, ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України» (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) 88 990,89 грн. (вісімдесят вісім тисяч девятсот девяносто гривень 89 коп.) інфляційних нарахувань, та 12 868,22 грн. (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 22 коп.) 3% річних.

3. Стягнути з Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці 6, ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України» (68001, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) витрати на сплату судового збору у розмірі 2 037,19 грн. (дві тисячі тридцять сім гривень 19 коп.).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.А. Шаратов