РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/18185/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування», м.Київ,

про стягнення 7 023,49 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: Некряч А.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 7023,49 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Мухіній Вікторії Василівні страхового відшкодування на підставі договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р. добровільного комплексного страхування на транспорті, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача.

Відповідач у судове засідання 12.08.2015р., як і в попереднє засідання суду, не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Публічне акціонерне товариство «ХДІ Страхування» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 03150, м.Київ, Голосіївський район, вул.Червоноармійська, буд.102.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано ухвали від 20.07.2015р. та від 05.08.2015р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, ухвалу від 20.07.2015р. було вручено адресату, що підтверджується поштовим повідомленням №835.

Одночасно, конверт з судовою кореспонденцією за 05.08.2015р. до суду повернуто не було.

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Про вручення Публічному акціонерному товариству «ХДІ Страхування» ухвали від 05.08.2015р. свідчить долучений до матеріалів справи витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на наявні в матеріалах справи докази отримання вказаним учасником судового процесу ухвал від 20.07.2015р. та від 05.08.2015р. суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 05.08.2015р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 05.08.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, а відповідачем клопотань про відкладення розгляду справи не заявлялось.

До того ж, за висновками суду, з 22.07.2015р. (дата отримання ухвали про порушення провадження) у відповідача було більш ніж достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору.

За висновками суду, незважаючи на те, відповідач не з'явився в судове засідання 12.08.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 06.06.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та Мухіною Вікторією Василівною (страхувальник) було укладено договір №030327/4002/0000148 добровільного комплексного страхування на транспорті, предметом якого відповідно до п.п.1.1, 2.1.1 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Ford Fiesta,

реєстраційний номер: АО 3212 АР,

рік випуску: 2008р.

За змістом п.п.1.3, 3.1.2 договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р. страховим ризиком є, в тому числі, дорожньо-транспортна пригода.

У пункті 1.3.1 договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р. встановлено франшизу в розмірі 1% від страхової суми (але не менше 100 євро) у разі настання означеного вище страхового випадку.

Сторонами узгоджено, що договір діє з 09.06.2013р. до 08.06.2014р. (п.1.4 договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р.).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Мухіна Вікторія Василівна.

Територією страхування є Україна (п.1.6 договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р.).

Виходячи зі змісту довідки №9373232 про дорожньо-транспортну пригоду, 11.04.2014р. у Оболонському районі міста Києва на Мінському Шосе о 10 годині 05 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Ford Fiesta, державний номер АО 3212 АР, який належав Мухіній Вікторії Василівні, яка і здійснювала керування транспортним засобом, 2. Volkswagen Туарег, державний номер АА 7757 КЕ, який належав Приватному підприємству «Проспект», керування яким здійснював Тімонов Ігор Семенович.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.9.1 договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р. страхове відшкодування здійснюється страховиком відповідно до умов правочину та приписів чинного законодавства. Страхове відшкодування може бути сплачено страхувальнику або вигодонабувачу.

Виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви страхувальника після отримання всіх необхідних документів (п.10.1.1 договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р.).

Пунктом 10.1.14.1 вказаного правочину передбачено, що страхове відшкодування може бути сплачене на підставі калькуляції станції технічного обслуговування в разі погодження зі страховиком. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції станції технічного обслуговування із застосуванням цін на запасні частини та вартість нормо-годин станції за вибором страховика чи станції технічного обслуговування, яка підтримує гарантійні зобов'язання щодо такої марки транспортного засобу.

Як свідчать матеріали справи, 14.04.2014р. Мухіна Вікторія Василівна звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з заявою про виплату страхового відшокдувнаня. У вказаній заяві страхувальник просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування.

17.04.2014р. було проведено огляд транспортного засобу Ford Fiesta, державний номер АО 3212 АР, під час якого встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11.04.2014р., автомобілю завдано такі пошкодження: облицювання бамперу, спойлер бамперу, блок-фара права, крило переднє праве, підкрилок, тощо. За наслідками огляду складено протокол №420/04/14 від 17.04.2014р.

У відповідності до рахунку-фактури №02325 від 17.04.2014р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоальянс Київ» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Fiesta, державний номер АО 3212 АР становила 13 829,57 грн.

25.04.2014р. на замовлення позивача було проведено оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного вище транспортного засобу. Відповідно до звіту №42С/04/14 від 25.04.2014р. про оцінку вартість матеріального збитку складає 8223,55 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta, державний номер АО 3212 АР становить 11077,99 грн.

29.04.2014р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням умов договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р. та складено страховий акт №00140799, згідно змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками настання 11.04.2014р. страхового випадку страхового відшкодування в сумі 12 086,61 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №015678 від 05.05.2014р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» було виплачено страхове відшкодування страхувальнику шляхом перерахування грошових коштів в сумі 12 086,61 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоальянс Київ».

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р. добровільного комплексного страхування на транспорті.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 07.05.2014р. Оболонського районного суду м.Києва по справі №756/5716/14-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 11.04.2014р. у Оболонському районі міста Києва на Мінському Шосе о 10 годині 05 хвилин за участю транспортних засобів 1. Ford Fiesta, державний номер АО 3212 АР та 2. Volkswagen Туарег, державний номер АА 7757 КЕ, визнано Тімонова Ігора Семеновича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №9373232 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Volkswagen Туарег, державний номер АА 7757 КЕ застраховано Публічним акціонерним товариством «ХДІ Страхування» за полісом №АС8330764.

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/20995 від 24.07.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11.04.2014р., цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Volkswagen Туарег, державний номер АА 7757 КЕ застраховано Публічним акціонерним товариством «ХДІ Страхування» за полісом №АС8330764. Вказаним полісом встановлено франшизу в розмірі 500 грн. та ліміт відповідальності страховика в сумі 50 000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника/ водія транспортного засобу Volkswagen Туарег, державний номер АА 7757 КЕ на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 11.04.2014р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» є обґрунтованим.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» зверталось до Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» з вимогою про сплату страхового відшкодування.

Проте, за твердженнями позивача, відповідачем було лише частково сплачено страхове відшкодування, а саме перераховано Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка» грошові кошти в сумі 4563,12 грн., внаслідок чого несплачена сума з урахуванням встановленої полісом №АС8330764 франшизи становить 7023,49 грн.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом ухвалами від 20.07.2015р. та від 05.08.2015р. було зобов'язано відповідача надати докази (у разі наявності) щодо виплати заявнику страхового відшкодування в сумі 7023,49 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11.04.2014р.

Однак, як зазначалось, відповідачем вимог суду виконано не було, свою правову позицію по суті спору не висловлено.

При цьому, судом враховано, що з 22.07.2015р. (дата отримання відповідачем ухвали про порушення провадження) у наведеного учасника судового процесу було більш ніж достатньо часу для надання витребуваних судом доказів та висловлення своєї правової позиції по суті спору.

Суд зазначає, що відповідно п.2.3 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст.38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Одночасно, при вирішення питання стосовно розміру грошових коштів, які підлягають відшкодуванню Публічним акціонерним товариством «ХДІ Страхування» Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Уніка» суд враховує наступне.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом також зазначалось, що ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Одночасно, нормами вказаних нормативно-правових актів не передбачено обов'язку страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу лише на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Суд зауважує, що з системного аналізу наведених норм вбачається, що під належним чином оціненою шкодою розуміється шкода, оцінена насамперед страховою кампанією. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.02.2015р. Вищого господарського суду України по справі №922/3853/14.

Як вказувалось вище, 29.04.2014р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування з урахуванням умов договору №030327/4002/0000148 від 06.06.2013р., рахунку-фактури №02325 від 17.04.2014р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоальянс Київ», звіту №42С/04/14 від 25.04.2014р. та складено страховий акт №00140799, згідно змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками настання 11.04.2014р. страхового випадку страхового відшкодування в сумі 12 086,61 грн.

Тобто, у даному випадку до позивача перейшло право вимоги до відповідача саме в межах фактичних витрат сумі 12 086,61 грн., а отже на таку суму у Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» виникає обов'язок зі сплати страхового відшкодування.

Аналогічну правову позицію стосовно визначення обсягів права вимоги, яке переходить до страховика, який виплатив страхове відшкодування, до особи, що відповідальна за спричинення збитків, наведено у постановах від 15.04.2015р. Верховного Суду України по справі №3-50гс15 та від 30.06.2015р. Вищого господарського суду України по справі №910/27368/14.

При цьому, слід наголосити, що за приписами ст.11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

До того ж, господарським судом прийнято до уваги, що фактично заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування відповідає визначеному у полісі №АС8330764 ліміту відповідальності Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування».

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» про стягнення страхового відшкодування в сумі 7023,49 грн. підлягають задоволенню повному обсязі.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 7023,49 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ХДІ Страхування» (03150, м.Київ, Голосіївський район, вул.Червоноармійська, буд.102, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м.Київ, Голосіївський район, вул.Саксаганського, буд.70-А, ) страхове відшкодування в сумі 7023,49 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 12.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 13.08.2015р.

Суддя М.О. Любченко