КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа№ 910/2327/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Майданевича А.Г.

при секретарі : Богатчук К.І.

за участю представників :

позивача - Демченко К.М.

відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Державного підприємства Науково-дослідний інститут

радіолокаційних систем "Квант-радіолокація"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний

Банк"

про стягнення 314 783,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 по справі №910/2327/15-г позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" перерахувати кошти з рахунку Державного підприємства Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" № 0017 на рахунки згідно з платіжними дорученнями:

- № 412 від 31.10.2014 про перерахування 120 000,00 грн. на рахунок № 0007 в ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019;

- № 413 від 17.11.2014 про перерахування 45 500,00 грн. на рахунок № 0007 в ГУ ДКСУ ум. Києві, МФО 820019;

- № 414 від 17.11.2014 про перерахування 118 500,00 грн. на рахунок № 2655 в ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019;

- № 415 від 17.11.2014 про перерахування 30 783,28 грн. на рахунок № 09 в ФГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ AT "Ощадбанк" у м. Києві, МФО 322669.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь Державного підприємства Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" 6295 грн. 67 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2015, у складі колегії суддів: головуючий суддя: Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А., прийнято апеляційну скаргу до розгляду та призначено до розгляду 04.08.2015.

29 липня 2015 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015 у зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці, керуючись ст.ст. 4-6, 69 Господарського процесуального кодексу України, п.2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 №25, рішенням зборів суддів Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2015, сформовано для розгляду апеляційної скарги по справі №910/2327/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2015, у складі колегії суддів: головуючий суддя: Сітайло Л.Г. судді: Майданевич А.Г., Пашкіна С.А., прийнято апеляційну скаргу до провадження.

В судове засідання 04.08.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

06.05.2009 між Державним підприємством Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-Радіолокація" (надані - Позивач, Клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (надалі - Відповідач, Банк) укладено Договір № 0017 про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок №0017 у національній і/або іноземній валюті (980,840,643,978) (далі за текстом - рахунок/поточний рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно з п. 2.1.2. Договору Відповідач зобов'язаний своєчасно здійснювати розрахункові операції, приймання та видачу готівки, відповідно до умов обслуговування рахунку, чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

У відповідності до п. 2.1.3 Договору Банк зобов'язаний виконувати доручення Клієнта, що містяться в розрахунковому документі, в наступні строки:

- в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу Банку, та

- не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що він укладений на невизначений строк, набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

Місцевим господарським судом встановлено, що 30.09.2014 позивач на рахунок, відкритий у Банку, отримав з Державного бюджету України відшкодування ПДВ за 2013 рік в розмірі 346 152,00 грн.

17 жовтня 2014 позивачем ініційовано 2 (два) грошових перекази згідно з платіжними дорученнями № 408 від 17.10.2014 та № 409 від 17.10.2014 на загальну суму 164 000,00 грн.

Також, 31.10.2014 позивачем ініційовано ще один грошовий переказ за платіжним дорученням № 412 на суму 120 000,00 грн.

16 листопада 2014 року, платіжні доручення № 408 від 17.10.2014 та № 409 від 17.10.2014 відхилені Банком і зв'язку з закінченням строку їх виконання.

17 листопада 2014 року позивачем ініційовано 3 (три) грошових перекази на загальну суму 194 783,28 грн.

Спір у даній справі виник внаслідок не виконання відповідачем вищезазначених платіжних доручень на переказ грошових коштів в сумі 314783,28 грн.

Згідно зі статтею 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неналежне виконання відповідачем умов Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України № 188 від 19.03.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 63 від 20.03.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ ВіЕйБі Банк", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" з відшкодуванням з боку фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.2015 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків у ПАТ ВіЕйБі Банк".

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів);

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Враховуючи вищезазначене та положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 25 березня 2015 року № 3-24гс15, від 29 квітня 2015 року № 3-61гс15 та від 10.06.2015 №3-223гс15.

Отже, на позивача поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому не можуть бути задоволені спірні вимоги до відповідача, від часу запровадження в останньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей, відповідно до частини другої статті 45 цього Закону, уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги, в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення, за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів Банку поза межами ліквідаційної процедури не допускається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 по справі №910/2327/15-г - скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 05.03.2015 по справі №910/2327/15-г задовольнити.

Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 по справі №910/2327/15-г.

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем "Квант-радіолокація" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про стягнення 314783,28 грн. відмовити в повному обсязі.

Матеріали справи №910/2327/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.08.2015