номер провадження справи 2/81/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 Справа № 908/3664/15

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя,

про стягнення 39486922,68 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник В.В., довіреність №24-93 від 18.04.2014р.;

від відповідача: Бурдак О.В., довіреність №19/2868 від 01.04.2015р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" про стягнення заборгованості за договором №13-215-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. у розмірі 20903042,16 грн. - основний борг, 8479819,85 грн. - пеня, 880979,85 грн. - 3% річних, 9223080,82 грн. - інфляційні, всього - 39486922,68 грн.

Позов заявлено на підставі ст.ст.526, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення умов укладеного між сторонами договору № 13-215-ВТВ на купівлю -продаж природного газу відповідач не в повному обсязі оплатив газ, переданий йому позивачем за актами приймання - передачі у період з січня 2013р.по листопад 2014р., у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 20903042,16грн., яку позивач в даному позові просить стягнути, а також стягнути нараховані за прострочення оплати 3% річних в сумі 880979,85 грн., інфляційні втрати в сумі 9223080,82грн. та пеню в сумі 8479819,85 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.06.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/81/15 та призначено розгляд справи на 14.07.2015р.

В судовому засіданні 14.07.2015р. представники сторін надали свої пояснення та заперечення по суті спору.

Відповідач у своїх запереченнях позов не визнав та просив в позові відмовити. Свої доводи він обґрунтовує тим, що позивач помилково посилається на початкову редакцію пункту 6.1 договору № 13-215-ВТВ від 04.01.2013р. купівлі-продажу газу стосовно визначення строків оплати поставленого газу. Вважає, що в спірних відносинах потрібно застосовувати п. 6.1. ст.6 договору купівлі-продажу газу, але в редакції додаткової угоди від 22.12.2014р. якою сторонами узгоджено, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично отриманий природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Оскільки сторони цією ж додатковою угодою визначили, що договір в частині поставки газу діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків до їх повного здійснення, та поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., то остаточний розрахунок за договором здійснюється відповідачем не пізніше 20.01.2016р. У зв'язку з цим, відповідач наголошує на тому, що ним не було порушено умов договору щодо оплати газу, а отже відсутні підстави для застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Ухвалою суду від 14.07.2015р. підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався для надання сторонами додаткових доказів та здійснення звірки взаємних розрахунків. В судовому засіданні 14.07.2015р. оголошувалась перерва до 03.08.2015р. та в подальшому до 06.08.2015р. для виконання сторонами вимог попередніх ухвал суду щодо здійснення звірки взаємних розрахунків та визначення суми, на яку не сплачено газ, поставлений у спірному періоді на момент розгляду спору судом.

В судовому засіданні 06.08.2015р. були присутні представники обох сторін, за заявою яких фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В своїх письмових поясненнях позивач не погодився з доводами відповідача та вказав на те, що додаткова угода № 11 від 22.12.2014р. набрала чинності з моменту її підписання, тобто з 22.12.2014р. та не містить в собі умов стосовно розповсюдження її положень на правовідносини, що склались між сторонами до її підписання. Отже позивач, посилаючись на ст. 614,625,631,651,654 ЦК України наполягає на тому, що оплата за фактично поставлений у спірний період газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.08.2015р. підтримав заперечення викладені відповідачем у письмових запереченнях та додаткових поясненнях до заперечень.

В судовому засіданні 06.08.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» - (позивач у справі та постачальник за договором) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (відповідач у справі та покупець за договором) був укладений договір №13-215-ВТВ купівлі-продажу природного газу. Відповідно до розділу 1 Договору постачальник зобов'язується передати покупцеві природний газ, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

У пункті 2.1 договору вказано, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013року по 31 грудня 2013року газ обсягом до 38455тис.куб.м., у томі числі обсяг газу визначений у цьому пункті договору по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Приймання -передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу. Оформлюється актом приймання-передачі(п.3.3 договору).

Ціна на газу відповідно до положень п. 5 договору установлюється НКРЕ і за 1000куб. на момент укладання договору становила 3509 грн. без ПДВ. Також сторонами узгоджено до ціни газу розмір збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами і всього до сплати ціна за 1000куб.м природного газу з урахуванням ПДВ визначено 4483,78грн.

Відповідно до п.6 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

У п.11 договору вказано, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.січня 2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було укладено 15 додаткових угод, якими вносились зміни до договору №13-215-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. в частині зміни ціни на газ, обсягів поставленого газу, порядку обліку газу, строків оплати та строків дії договору.

Як з'ясовано судом, природний газ для виробничо-технологічних втрат та нормованих витрат ПАТ "Запоріжгаз" зобов'язано придбати відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі Постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001р., Договорів на розподіл природного газу, укладеним з Постачальником природного газу. Розрахунок нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 264 від 30.05.2003р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003року № 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 571/7892 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за № 1224/8545.

Відповідно до вищевказаної Методики виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів. Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відповідно до п. 2.1.5 постанови НКРЕ від 03.04.2013р. № 369 «Про затвердження процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу» для встановлення тарифу на транспортування природного газу, суб'єкт господарювання подає до НКРЕ заяву, до якої додається розрахунок витрат, пов'язаний із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу.

Як пояснив представник ПАТ «Запоріжгаз», відповідач виконав вимоги постанови НКРЕ № 369 при здійсненні розрахунку ВТВ, втім, затверджені Міненерговугіллям для ПАТ «Запоріжгаз» обсяги ВТВ значно менші від розрахованого відповідно до вимог Методик. Витрати на придбання природного газу на ВТВ та нормовані втрати становлять матеріальні витрати підприємства та повинні бути враховані в тарифі на транспортування природного газу. Обсяги ВТВ для ПАТ «Запоріжгаз» затверджено в нижчих розмірах ніж розрахований обсяг згідно Методики. ПАТ «Запоріжгаз», як газорозподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Запорізької області, зобов'язано закупити природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладення даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ «Запоріжгаз». За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами товариству зобов'язані сплатити кошти замовники послуг, тобто, постачальники природного газу - НАК «Нафтогаз України». Такі договори на надання послуг з транспортування газу газорозподільчими мережами до межі балансової належності позивача або його споживачів були укладені між сторонами 30.01.2014року № 14-125-ТН,№ 14-126-ТН, №14-50-ПР, що надані до матеріалів справи. За цими договорами позивач, як замовник послуг, зобов'язався сплатити відповідачу вартість наданих останнім послуг з транспортування газу ГРМ до 20 числі місяця наступного за звітним. Однак ПАТ «НАК «Нафтобаз України» має заборгованість за цими договорами на загальну суму 4 207 394,42грн. У зв'язку з цим, як зазначив відповідач у нього згідно узгодженого сторонами у додатковій угоді №11 від 22.12.2014р. до договору купівлі-продажу газу № 13-215 ВТВ від 04.01.2014р. строку розрахунків за фактично поставлений газ не виник обов'язок зі сплати вартості газу за цим договором, оскільки обов'язковою передумовою сплати за цим договором є погашення заборгованості позивачем за договорами № 14-125-ТН, № 14-126-ТН, №14-50-ПР від 30.01.2014р. та остаточний розрахунок згідно вказаної додаткової угоди настане лише 20.01.2016р.

Судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу газу № 13-215 ВТВ від 04.01.2014р. позивач поставив з січня 2013 по листопад 2014 року, а відповідач прийняв за актами приймання-передачі природний газ на загальну суму 212 754 620,74 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.13 р. на суму 24015628,85грн., від 28.02.13 р. на суму 18219326,08грн., від 31.03.13 р. на суму 7005317,11грн., від 30.04.13 р. на суму 45895,08грн., від 31.05.13 р. на суму 49243,79грн., від 30.06.13 р. на суму 72845,42грн., від 31.07.13 р. на суму 53633,16грн., від 31.08.13 р. на суму 133674,15грн., від 30.09.13 р. на суму 54743,97грн., від 31.10.13 р.7378540,61грн., від 30.11.13 р. на суму 11594215,01грн., від 31.12.13 р. на суму 15303470,57грн., від 31.01.14 р. на суму 14395243,51грн., від 28.02.14 р. на суму 15958523,23грн., від 31.03.2014р. на суму 7144707,07грн., від 30.04.14 р. на суму 2814757,74грн., від 31.05.14 р. на суму 51972,29грн., від 30.06.14 р. на суму 114223,41грн., від 31.07.14 р. на суму 320761,44грн., від 31.08.14 р. на суму 54688,35грн., від 30.09.14 р. на суму 13434016,63грн., від 31.10.2014р. на суму 33674235,71грн., від 30.11.14р.на суму 40864957,56 грн.

Відповідач на момент розгляду спору судом здійснив оплату переданого йому у спірному періоді обсягу газу на суму 199993036,72грн. Несплаченим частково залишився переданий за актом приймання передачі від 30.11.2014року газ на суму 12761584,02грн., про що свідчить акт звіряння складений відповідачем станом на 04.08.2015р. Факт не оплати газу за заявлений у позові період на момент розгляду справи судом саме на таку суму підтвердив і представник позивача у судовому засіданні 06.08.2015р.

Спірним питанням між сторонами у даній справі є строк оплати поставленого газу згідно договору купівлі-продажу.

Позивач посилається на пунктом 6.1. договору від 04.01.2013р. в редакції договору, яка діяла на час поставки газу, за яким оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Проте З матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 11 до договору купівлі-продажу газу №13-215 ВТВ від 04.01.2014р.

Пунктом 3 вищевказаної додаткової угоди сторони Договору внесли зміни до п.6.1. ст. 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» та виклали його у наступній редакції:

« 6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.».

Пунктом 4 додаткової угоди сторони договору виклали ст. 11. «Строк дії договору» в наступній редакції:

«Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.»

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони договору погодили як порядок та умови розрахунку, так і строки розрахунків. Зазначивши у абзаці 4 п. 6.1. Договору сторони дійшли згоди, про те, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

З огляду на вищенаведене, остаточним розрахунком за фактично використаний природній газ є 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015року.

Дана позиція суду обґрунтована наступним.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначене поняття договору, відповідно до якого договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлені строки (терміни) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до п.п. 10.3 п.10 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ «Запоріжгаз» Договору купівлі - продажу природного газу № 13-215-ВТВ від 04 січня 2013 року, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього Договору.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що додаткова угода № 11 до договору № 13-215-ВТВ від 04 січня 2013 року укладеного між сторонами діє з моменту його підписання, а саме з 22.12.2014 року та не розповсюджується на відносини сторін, які існували до її укладення є помилковими. Дані твердження спростовуються п. 4 додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р., в якій вказано, що дія договору розповсюджується( а це і зокрема вже і з врахуванням порядку та строків оплати встановлених також цією додатковою угодою) на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р. На момент звернення позивача до суду дана додаткова угода є чинною, сторонами після укладання цієї додаткової угоди строки розрахунків встановлені нею не змінювались. Отже після укладення додаткової угоди №11 від 22.12.2014р. строки та порядок розрахунків встановлений нею розповсюджуються і на відносини, які склались до її укладення з 01.01.2013р. На момент розгляду справи судом договір діяв саме в редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р.

Договір №13-215-ВТВ від 04.01.2013 року з урахування додаткових угод до нього, в тому числі додаткової угоди №11 від 22.02.14року за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями відповідно до ст.ст.628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

За приписами ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За таких обставин, позивач не довів порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати за фактично отриманий газ за спірний період. Відповідач по справі, враховуючи умови договору в редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р. не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення 39486922,68 грн.: у тому числі і пені 8479819,85грн, 3% річних -880979,85грн, інфляційні збитки - 9223080,82грн.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 13-215-ВТВ від 04.01.2013року позивачем не доведений, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4-5, 32-34, 43, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 10.08.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.