ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.15р. Справа № 904/5341/15
За позовом ОСОБА_1 підприємства "Агропром 2008", м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області

до ОСОБА_1 підприємства "Стратос-Центр", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про зобов'язання здійснити поставку товару та стягнення 12 000 грн. 00 коп. неустойки

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, на підставі договору про надання правової допомоги від 15.04.2015р. № 07-04/14;

від відповідача: ОСОБА_3, довір. № 02ю від 01.07.2015р.

за участю: ФОП ОСОБА_4

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 підприємство "Агропром 2008" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить:

- зобов'язати ОСОБА_1 підприємство "Стратос-Центр" передати Приватному підприємству "Агропром 2008" товар: соняшник в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. 00 коп. на суму 300 000 грн. 00 коп., відповідно до умов договору поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014р. № 12014;

- стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Стратос-Центр" 12 000 грн. 00 коп. штрафної неустойки, нарахованої позивачем на підставі Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, Положення про поставки товарів народного споживання й основних умов регулювання договірних відносин при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також покласти на відповідач витрати позивача на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та сплату судового збору.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору в частині поставки товару, оплаченого позивачем.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначив, що частина передплати в сумі 150 000 грн. 00 коп. була сплачена позивачем на невірний рахунок, у звязку із чим вказані кошти не отримані відповідачем. На виконання умов договору 04.12.2014р. та 05.12.2014р. відповідач за власний рахунок, своїм автотранспортом «Урал» з причепом, державний номер автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2, зі свого складу № 241А поставив позивачеві на елеватор ТОВ «Оптімус Плюс» 25,423711 тон насіння соняшника, що підтверджується видатковою накладною № 28 від 04.12.2014р.; специфікацією № 2 від 04.12.2014р.; товарно-транспортними накладними № 04/01 від 04.12.2014р. та № 05/1 від 05.12.2014р.; розрахунком № 2/2 від 04.14.2014р. коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної тощо. Таким чином, 04.12.2014р. позивач отримав 14 тон насіння соняшника, що підтверджується відбитком штампу ТОВ «Оптімус Плюс» на зворотній стороні товарно-транспортної накладної №04/01 від 04.12.2014р. та 05.12.2014р. позивач, отримав 12,370 тон насіння соняшника, що підтверджується відбитком штампу ТОВ «Оптімус Плюс» на зворотній стороні товарно-транспортної накладної №05/1 від 05.12.2014р. Отримавши в загальній кількості 26,370 тон насіння соняшника, позивач відмовився підписати видаткову накладну № 28 від 04.12.2014р. та специфікацію № 2 від 04.12.2014р., мотивуючи свою відмову тією обставиною, що відповідач повинен повернути гроші в сумі 150 000 грн. невірно перерахованих позивачем 11.03.2014р. на банківський рахунок № 2001 в банку МФО 300249. Крім того, вказує, що позивач навмисно невірно вніс неправдиву інформацію в товарно-транспортні накладні № 04/01 від 04.12.2014р. та № 05/1 від 05.12.2014р., зазначивши, що він одноособово є «замовником», «вантажовідправником», «вантажоодержувачем», а пунктом навантаження зазначив - Новомосковський район, м. Перешепине, вул. Мотузна. 128, замість - м. Новомосковськ, вул. Радянська, 241 А. Вважає, що відповідачем умови спірного договору виконані належним чином та поставлено товар позивачу на суму отриманої передплати в розмірі 150 000 грн. 00 коп. Просив в позові відмовити.

За клопотанням відповідача від 22.07.2015р. № 47ю, яке частково задоволено господарським судом, для надання пояснень в порядку ст.. 30 ГПК України викликаний фізична-особа підприємець ОСОБА_4

В судовому засіданні 11.08.2015р. ФОП ОСОБА_4 пояснив, що між відповідачем ОСОБА_1 підприємством «Стратос-Центр» в особі директора ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладений договір перевезення вантажів № 14П від 01.06.2014р., на підставі якого ОСОБА_1 підприємство «Стратос-Центр» 04.12.2014р. та 05.12.2014р. за власний рахунок, своїм автотранспортом «Урал» з причепом, державний номер автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2, зі свого складу по вул. Радянській № 241А в м. Новомосковську Дніпропетровської області поставило позивачеві на елеватор ТОВ «Оптімус Плюс», розташований по вул. Погрузна, 4 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, 25,423711 тон насіння соняшника. Перевезення здійснювалось фахівцем з перевезення вантажів водієм - транспортистом ОСОБА_5, що перебуває в безстрокових трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з 2001 року по теперішній час на підставі трудової угоди за № 522 від 29.05.2001р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 04.08.2015р. по 11.08.2015р.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

07.03.2014р. між ОСОБА_1 підприємством "Агропром 2008" (покупець) та ОСОБА_1 підприємством "Стратос-Центр" (постачальник) укладений договір № 12014 поставки сільськогосподарської продукції (далі - Договір), за умов п. 1.1 якого постачальник зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупцеві продукцію, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цю продукцію.

Під продукцією в цьому Договорі розуміється передбачена в специфікаціях до Договору сільськогосподарська продукція власного виробництва ( п. 1.2. Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього Договору і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків (п.п. 6.1., 6.2. Договору).

За умовами п. 1.3 Договору місцем передання продукції постачальником покупцю за цим Договором є м. Новомосковськ. Доставка за рахунок покупця.

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що загальна сума продукції за цим Договором складається із сум згідно специфікації до цього Договору.

Відповідно до п. 1.6. Договору поставка продукції здійснюється на умові передоплати. Остаточний розрахунок за поставлену продукцію здійснюється покупцем у строк протягом 15 діб з моменту поставки.

Розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку (п. 1.7 Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено обовязок постачальника передати у власність покупця продукцію, що відповідає вимогам щодо кількості, асортименту та в строки, вказані в специфікаціях.

07.03.2014р. сторонами підписано специфікацію № 1 до Договору, відповідно до якої відповідач зобовязувався в 4 кварталі 2014р. поставити позивачеві соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500 грн. 00 коп. на суму 300 000 грн. 00 коп.

На виконання умов Договору, 11.03.2014р. та 13.03.2014р. позивачем на підставі рахунку на оплату № 2 від 07.03.2014р. перераховані відповідачеві на умовах попередньої оплати кошти за соняшник у загальній сумі 300 000 грн. 00 коп., що підтверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача з 11.03.2014р. та з 13.03.2014р. (а.с. 18,19).

В порушення умов Договору, відповідач свої зобовязання за Договором в обумовлені сторонами строки не виконав, у звязку з чим, позивачем на підставі абз. 2 п. 57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення нарахована неустойка із розрахунку 4% вартості непоставленої продукції, що згідно розрахунку позивача складає 12 000 грн. 00 коп.

Як зазначає позивач, станом на 22.06.2015р. відповідач поставку оплаченого позивачем товару так і не здійснив, у звязку із чим ПП „Агропром 2008 звернулося до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Під час судового розгляду даної справи позивач направив на адресу відповідача вимогу від 28.11.2015р. № 28/07 про передачу оплаченого товару за договором № 12014 від 07.03.2014р. в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. 00 коп. на суму 300 000 грн. 00 коп. (а.с. 96, 97).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторони є субєктами господарювання, тому відповідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 ГК України до прав і обовязків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору і є господарськими зобовязаннями, мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що умовами Специфікації № 1 до Договору передбачено, що товар повинен бути поставлений протягом 4 кварталу 2014р. (тобто в період з 01.10.2014р. по 31.12.2014р. включно).

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій звітів про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача, останнім на виконання умов Договору, згідно виставленого відповідачем рахунку № 2 від 07.03.2014р. здійснено передплату за соняшник на загальну суму 300 000 грн. 00 коп., а саме:

- 11.03.2014р. позивачем перераховано 150 000 грн. 00 коп. на банківський рахунок відповідача № 2001, відкритий в АТ „Брокбізнесбанк, МФО 300249, згідно реквізитів, зазначених в рахунку № 2 від 07.03.2014р., наданого відповідачем електронною поштою (а.с. 17);

- 13.03.2014р. позивачем перераховано 150 000 грн. 00 коп. на банківський рахунок відповідача № 3464, відкритий в ПАТ „Актабанк, МФО 307394, згідно реквізитів, зазначених в рахунку № 2 від 07.03.2014р. (а.с. 16).

Тобто позивач виконав умови Договору в частині оплати товару у повному обсязі.

Зобов'язання відповідача з поставки товару передбачені умовами Договору та нормами законодавства.

Відповідачем поставка товару у встановлені Договором строки не здійснена, тобто порушено умови Договору, які узгоджено сторонами в Специфікації № 1 до Договору.

Таким чином, покупець виконав взяте на себе грошове зобов'язання за Договором у повному обсязі. В свою чергу, постачальник поставку товару не здійснив.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. (ст. 530 ЦК України )

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

На підставі наведеного, враховуючи, що діючим законодавством передбачена можливість покупця вимагати передання оплаченого товару від продавця, позовні вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_1 підприємства "Стратос-Центр" передати Приватному підприємству "Агропром 2008" товар: соняшник в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. 00 коп. на суму 300 000 грн. 00 коп., відповідно до умов договору поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014р. № 12014 - є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо внесення позивачем передплати за соняшник не у повному обсязі та на невірний рахунок, оскільки вказані заперечення спростовуються наданим позивачем в матеріали справи листуванням ПП „Стратос-Центр із Дніпропетровським ГРВ АТ „Брокбізнесбанк, Управлінням НБУ у Дніпропетровській області, Національним Банком України та позивачем з приводу повернення ПП „Агропром 2008 грошових коштів в сумі 150 000 грн. 00 коп., перерахованих на банківський рахунок відповідача № 2001, відкритий в АТ „Брокбізнесбанк, МФО 300249, з підстав блокування вказаного рахунку через ліквідацію ПАТ „Брокбізнесбанк (а.с. 88-92). Доказів повернення вказаних коштів на рахунок позивача матеріали справи не містять.

Крім того, господарський суд не приймає в якості належних доказів на підтвердження факту поставки відповідачем спірного соняшника позивачу, надані ПП „Стратос-Центр копії видаткової накладної №28 від 04.12.2014р. та специфікації № 2 від 04.12.2014р. до спірного договору, оскільки вказані документи не місять реквізитів погодження з боку позивача та складені відповідачем в односторонньому порядку.

До того ж, господарський суд критично ставиться до пояснень, наданих фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 в судовому засіданні в порядку ст. 30 ГПК України, оскільки вони жодним чином не підтверджують факт поставки позивачу оплаченого соняшника на умовах укладеного між сторонами договору поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014р. № 12014.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 12 000 грн. 00 коп., нарахованої позивачем на підставі абз. 2 п. 57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, з огляду на наступне.

Згідно із п. 3.1 Договору у випадку порушення Договору сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За вимогами ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, Законом передбачено обовязкове визначення в Договорі виду забезпечення виконання зобов'язання та розміру штрафних санкцій за невиконання зобовязань.

Сторонами у спірному договорі вид санкцій, зокрема неустойки, та її розмір, що підлягає стягненню у разі порушення строків поставки товару, не визначено.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 12 000 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, оскільки позивачем при зверненні до суду із даним позовом зайво сплачені 3 479 грн. 24 коп. судового збору, вказана сума підлягає поверненню позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір шляхом винесення судом відповідної ухвали.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 10 000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані копії договору про надання правової допомоги від 15.04.2015р. № 07-04/15, квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.06.2015р. № 26, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю тощо.

Водночас, відповідно до п. 5.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають витрати позивача на адвокатські послуги в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 підприємство "Стратос-Центр" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Н. Курченко, буд. 33 А, ) передати Приватному підприємству "Агропром 2008" (51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Українська, буд. 60, ) товар: соняшник в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. 00 коп. на суму 300 000 грн. 00 коп. (триста тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Стратос-Центр" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Н. Курченко, буд. 33 А, ) на користь ОСОБА_1 підприємства "Агропром 2008" (51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Українська, буд. 60, ) 5 000 грн. 00 коп. (пять тисяч грн. 00 коп.) витрат на правому допомогу, 6 000 грн. 00 коп. (шість тисяч грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Приватному підприємству "Агропром 2008" (51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Українська, буд. 60, ) з Державного бюджету України зайво сплачену суму судового збору у розмірі 3 479 грн. 24 коп. (три тисячі чотириста сімдесят девять грн. 24 коп.), перерахованого згідно платіжного доручення № 666 від 27.05.2015р., яке знаходиться в матеріалах справи № 904/5341/15.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_6

Повне рішення складено -14.08.15р.