ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа № 917/907/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Бондаренко В.П.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Осьмак О.В.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3863 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.15 у справі

за позовом ТОВ "Енергосервісна компанія "Енерго-Плюс", м. Кременчук,

до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук,

про стягнення 272 201,10 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.05.2015 року (суддя Іваницький О.Т.) позовні вимоги ТОВ "Енергосервісна компанія "Енерго-Плюс" задоволені повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО-ПЛЮС" заборгованість за Договором підряду №15е від 29.07.2013р. в розмірі 272 201,10 грн. з яких сума основного боргу в розмірі 167977,88 грн., пеня в розмірі 13 314,00 грн., 3% річних в сумі 6585,65 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 84323,57 грн. та 5444,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при розгляді справи поза увагою господарського суду першої інстанції залишились обставини та докази, які підтверджують правову позицію відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні та у відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що 29 липня 2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосервісна компанія «ЕНЕРГО-ПЛЮС» (далі - ТОВ «ЕСК «ЕНЕРГО-ПЛЮС») та Публічним акціонерним товариством «Кременчуцький сталеливарний завод» (далі - ПАТ «КСЗ») був укладений договір підряду №15е на виконання робіт по установці пристрою частотного перетворювача на млиновий вентилятор ВМ-18 барабанного сушила піску (далі Договір) (копія додається).

Ціна договору була погоджена сторонами та склала 430 000,00 грн., що підтверджується додатками до договору: Кошторисом № 1 на проектні (пошукові роботи), Договірна ціна № 1, Договірна ціна №2.

Відповідно до п. 2.2. договору, на протязі 5 днів з дати підписання Договору, Замовник (ПАТ «КСЗ») перераховує Підряднику (ТОВ «ЕНЕРГО-ПЛЮС») аванс у розмірі 50% від вартості матеріалів та устаткування, що складає: 190 000,00 гривень.

10 лютого 2014 року ПАТ «КСЗ» аванс було сплачено в розмірі 71 990,52 грн..

Відповідно до наданих позивачем актів здачі-приймання виконаних робіт № 1, № 2 та акту б/н сдачі-приймання проектно-вишукувальної, науково-технічної продукції до договору № 15е від 29.07.2013 р., всі передбачені договором роботи були виконані ТОВ «ЕСК «ЕНЕРГО-ПЛЮС» у точній відповідності до технічного завдання та у встановлені договором строки. Акти були складені та підписані 28.12.2013 року.

Відповідно до п.2.3 Договору, розрахунки за виконані проектні, монтажні та пусконалагоджувальні роботи здійснюються при наявності рахунків, актів виконаних робіт на науково-технічну продукцію, актів виконаних робіт по формі КБ-2в, підписаних Підрядником та Замовником.

28.12.2013 р. ПАТ «КСЗ» було направлено рахунок на оплату виконаних робіт № 276 від 28.12.2013 р. на суму 239 968,40 грн., що дорівнює ціні договору за відрахуванням авансу (копія рахунку та копія податкової накладної в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.4. договору остаточна оплата виконаних робіт здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Підрядника протягом 15 календарних днів з дня підписання акту виконаних робіт.

Таким чином, строк на оплату виконаних ТОВ «ЕСК «ЕНЕРГО-ПЛЮС» і прийнятих ПАТ «КСЗ» робіт настав 13.01.2014 р.

Однак в порушення умов договору ПАТ «КСЗ» належні ТОВ «ЕНЕРГО-ПЛЮС» за договором кошти не сплатив.

Так, на виконання своїх зобов'язань за договором ПАТ «КСЗ» було лише частково оплачений рахунок №276 від 28.12.2013 р. у сумі 71 990,52 грн.

Таким чином, на момент подачі позовної заяви заборгованість ПАТ «КСЗ» перед ТОВ «ЕНЕРГО-ПЛЮС» з урахуванням авансу та частково оплачених робіт становить 167 977,88 грн.

05.06.2014 р. листом №0222/05 ТОВ «ЕСК «ЕНЕРГО-ПЛЮС» звернулося до ПАТ «КСЗ» з вимогою здійснити розрахунки за договором № 15е. (копія в матеріалах справи).

Своїм листом № 40-01/336 від 19.06.2014 р. ПАТ «КСЗ» відмовилося від оплати, посилаючись на важкі фінансові умови і запевняючи, що після покращення фінансового стану товариства заборгованість за договором № 15е буде погашено. (копія в матеріалах справи)

13.01.2015 р. листом № 12/01 ТОВ «ЕСК «ЕНЕРГО-ПЛЮС» знову звернулося до ПАТ «КСЗ» з вимогою оплатити заборгованість за договором № 15е.

Вказаний лист залишений ПАТ «КСЗ» залишений без реагування.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів враховую наступне.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, котра з сторін посилається на юридичні факти, які обґрунтовують її вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем означеної вище заборгованості, доводи позивача, покладені останнім в обґрунтування позовних вимог, відповідачем не спростовані, а тому, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 167 977,88 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім всього іншого і сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.10.7 договору, у випадку порушення Замовником строку оплати останній сплачує на користь Підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, відповідачу нарахована пеня за період з 143.01.2014р. по 13.07.2014 на суму 13 314,00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, відповідачу нараховані 3% річних за період з 13.01.2014р. по 27.04.2015р. в розмірі 6585,65 грн. та інфляційні за період з 13.01.2014р. по 01.04.2015р.на суму 84 323,57 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені в сумі 13314,00 грн., 3% річних в сумі 6585,65 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 84 323,57 грн., колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно визнав позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних такими, що підлягають задоволенню.

В основу апеляційної скарги відповідачем покладено доводи про те, що при розгляді справи поза увагою господарського суду першої інстанції залишились обставини та докази, які підтверджують правову позицію відповідача.

Такі доводи апеляційної скарги колегія суддів розцінює критично, оскільки відповідачем не зазначено які саме доводи та докази не були враховані господарським судом Полтавської області при винесенні оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відзиву на позовну заяву відповідач не надав, в судове засідання господарського суду першої інстанції свого представника не направив, проте був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, розрахунків на спростування заявлених позивачем до стягнення сум суду не надавав.

В свою чергу, позивач на підтвердження своєї правової позиції надав до матеріалів справи належні та допустимі докази.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.2015 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.08.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Бондаренко В.П.