ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа № 917/508/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя

Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко", с. Мала Нехвороща Полтавської області (вх.№3173П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2015р. у справі № 917/508/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко", с. Мала Нехвороща Полтавської області

до відповідача Головного управління Держземагенства у Полтавській області, м. Полтава,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Михайлівська сільська рада, с. Михайлівка,

про визнання права власності на земельну ділянку

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.04.2015р. у справі №917/508/15 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки не укладалось цивільно-правової угоди про перехід права власності на земельну ділянку, як передбачено нормами чинного законодавства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2015р. у справі № 917/508/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що до ТОВ «Компанія «Фармко» за законом переходить земельна ділянка, на якій розташовані промислові будівлі - власність позивача, то така земельна ділянка має посвідчуватися окремим правовстановлюючим документом, яким може бути рішення суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. залучено до участі у справі Михайлівську сільську раду у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

На виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. апелянт надав додаткові пояснення та документи для долучення до матеріалів справи (вх. 27.07.2015р. від 11153).

Михайлівська сільська рада направила листа (вх. 11154 від 27.07.2015р.), в якому просить провести судове засідання без участі представника сільської ради, а також зазначає, що з рішенням згодні.

Від апелянта надійшло клопотання (вх. 11447 від 03.08.2015р.), в якому просить перенести розгляд справи на інший час у зв'язку з відпусткою представника апелянта.

Колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно з ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, відповідно до п.п. 1, 2 зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, та неподання витребуваних доказів.

Згідно з ст. 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на 15 днів.

Колегія суддів вважає, що апелянт мав можливість та достатньо часу для викладення та обґрунтування своєї позиції у справі, як у господарському суді першої інстанції так і в апеляційному господарському суді. Ухвала про прийняття апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко" та призначення її до розгляду винесена апеляційним господарським судом 05.06.2015р., засідання суду призначене на 06.07.2015р.; ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015р. відкладено розгляд справи на 03.08.2015р. Вказані обставини свідчать про те, що позивач мав змогу до судового засідання надати будь-які необхідні на його думку пояснення. При цьому, позиція апелянта щодо незгоди з оскаржуваним рішенням повністю викладена в апеляційній скарзі. Також, колегія суддів зазначає, що заяв чи клопотань про продовження строку розгляду апеляційної скарги до суду не надходило.

Враховуючи наведене, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, а, отже, клопотання апелянта про відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання 03.08.2015р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений (а.с. 92).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, 09.04.2002р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Батьківщина" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко" укладений договір №1 купівлі-продажу майна.

Відповідно до п. 1.1 договору ТОВ «Агрофірма «Батьківщина» зобов'язалась передати у власність позивача промислові будівлі, що належить на правах власності ТОВ «Агрофірма «Батьківщина», розташовані за адресою: вул. Спеціалістів, 21 с. Першотравневе Машівського району Полтавської області на земельній ділянці площею 1,2400 га., що знаходиться у користуванні у ТОВ «Агрофірма «Батьківщина» на підставі свідоцтва №181 від 25 березня 2002 р., а ТОВ «Компанія «Фармко» зобов'язалася прийняти зазначене майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов даного договору.

Згідно з п.1.3 договору, право власності на майно переходить від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акта-прийому передачі майна.

09.04.2002р. сторонами підписано акт-прийому передачі майна (промислові будівлі) за договором купівлі-продажу майна від 09.04.2002 р. №1.

Як встановлено місцевим господарським судом, реєстраційним посвідченням, виданого Полтавського бюро технічної інвентаризації від 09.09.2002р., встановлено, що промислові будівлі, розташовані за адресою: вул. Спеціалістів, 21 с. Першотравневе Машівського району зареєстровані за ТОВ "Компанія "Фармко" на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу майна від 09.04.2002р. №1, про що здійснено запис в реєстрову книгу №1 за реєстровим №1.

Враховуючи рішення Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області п'ятої сесії четвертого скликання від 21.11.2002р. «Про розгляд клопотання ТОВ «Компанія «Фармко» про наділ в оренду терміном на п'ять років земельної ділянки площею 1,24га» (а.с. 20) Головою Машівської районної державної адміністрації винесено розпорядженням №549 від 27.12.2002р. (а.с. 19) ТОВ "Компанія Фармко" надано в оренду земельну ділянку площею 1,24га терміном на 5 років для обслуговування господарських будівель та споруд.

На виконання вказаного вище розпорядження, 03.01.2003р. між Машівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ "Компанія Фармко" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки площею 1.24 га (а.с. 42-45), що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Машівського району за межами несеного пункту строком до 04.01.2008р.

Розпорядженням голови Машівської районної державної адміністрації від 09.06.2008р. №341 (а.с. 46) ТОВ "Компанія Фармко" продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки строком на 5 років.

У зв'язку з цим між Машівською районною державною адміністрацією та ТОВ "Компанія Фармко" підписано додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди від 03.01.2003р. (а.с. 47).

У зв'язку з тим, що вищезазначена земельна ділянка площею 1,2400га починаючи з дати придбання майна і до 2014 року знаходиться в оренді товариства, тому ТОВ «Компанія «Фармко» звернулось до господарського суду першої інстанції з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,2400га за позивачем.

Рішенням господарського суду першої інстанції у задоволення позову відмовлено з підстав, зазначених вище.

Розглянувши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені, невизнані або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм суб'єктивним правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного Кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

ТОВ «Компанія «Фармко» в апеляційній скарзі посилається на те, що територіальним органом щодо земельної ділянки, через яку виник спір, є Головне управління Держземагенство у Полтавській області. А також, заявляє про те, що зверталось до нього неодноразово з проханням надати в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,2400 га.

Однак, в матеріалах справи відсутні звернення у встановленому чинним законодавством порядку щодо набуття права власності на земельну ділянку площею 1,2400га., на якій розташовані промислові будівлі позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач до господарського суду першої інстанції не надав жодного документу, який підтверджував факт порушення його прав та законних інтересів з боку відповідача.

Щодо посилання апелянта на лист Головного управління Держземагенство у Полтавській області 34-16-0.4-10097/2-14 від 23.12.2014р. не приймається колегією суддів з огляду на наступне. Колегія суддів зазначає, що листом було повідомлено заявника - ТОВ «Компанія «Фармко» про відмову в наданні земельної ділянки в оренду, а не у власність.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Апелянт не надав належних доказів неможливості надання зазначеного листа до господарського суду першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву від Головного управління Держземагенства у Полтавській області, відповідно до якого відповідач не заперечує проти позову стосовно визнання права власності позивача на земельну ділянку площею 1,2400 га.

Таким чином, позивач не надав доказів порушення його права відповідачем. З огляду на вищевикладене апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Фармко", с. Мала Нехвороща Полтавської області, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.04.2015р. у справі № 917/508/15 залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 10.08.2015р.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко