донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.08.2015 справа №908/594/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_4 , м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від14.04.2015 р. (повний текст рішення підписано 27.04.2015 р.)
у справі№ 908/594/15-г (суддя Корсун В.Л.)
за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_4 , м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м. Донецьк
про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_4, м. Київ (Позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво АЛЬТКОМ, м. Донецьк (Відповідач) про витребування з чужого незаконного володіння та передачу Позивачеві наступного майна: АВТОГРЕЙДЕР Д3-298, заводський номер 4678, № двигуна 70324427.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.04.2015 р. у справі № 908/594/15-г в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у позові суд виходив з того, що Позивачем заявлені вимоги про витребування з незаконного володіння Відповідача за договором фінансового лізингу від 16.04.07 № L529-04/07 та передавання Позивачу майна АВТОГРЕЙДЕР Д3-298, заводський номер 4678, № двигуна 70324427, який не є предметом договору фінансового лізингу від 16.04.2007 р. № L529-04/07.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області № 908/594/15-г від 14.04.2015 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, порушує права та законні інтереси позивача, прийнятим без зясування дійсних обставин справи при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Також апелянт вважає, що господарський суд помилково дійшов висновку про те, що предмет лізингу, про витребування якого просить Позивач, не є предметом договору лізингу №L529-04/07 від 16.04.2007 р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2015 р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 21.07.2015 р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.08.2015 р.

Представники сторін не скористались надам їм правом, в судове засідання не зявились, не повідомили суду причин неявки, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

У попередньому судовому засіданні Позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених в ній.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає рішення господарського суду Запорізької області винесеним з дотриманням встановлених до нього вимог, відтак законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 16.04.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_4 (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №L529-04/07 з додатками, за умовами якого (п.1.1 договору) Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобовязався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у володіння та користування протягом усього строку лізингу за плату (лізингові платежі) майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього договору), а Лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Відповідно до підписаної сторонами Специфікації від 16.04.2007 р. (Додаток №2 до договору фінансового лізингу від 16.04.2007 р. №L529-04/07) предмет лізингу визначений як АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-298.

В подальшому, відповідно до Угоди про внесення змін до договору фінансового лізингу, укладену 22.08.2007р., сторони дійшли згоди внести зміни до таблиці Специфікації предмета лізингу, визначивши його як АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-98 з рихлителем (2007 р.в.).

Пунктом 3.1 договору (з урахуванням угоди від 01.10.2007 р. про внесення змін до договору фінансового лізингу №L529-04/07) передбачено, що вартість предмета лізингу становить 812900 грн., у тому числі ПДВ 20%.

Згідно з п. 1.2 договору, строк лізингу складається з періодів лізингу, зазначених в графіку платежів (Додаток №1 до договору) та не може бути менше одного року.

Згідно з п. 8.1 даного договору, він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати Лізингоодержувачем авансового лізингового платежу згідно Графіку і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за цим договором.

Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в додатку № 4 до договору фінансового лізингу від 16.04.2007 р. № L529-04/07, пунктом 1.2. якого визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

Також судом встановлено, що ТОВ Райффайзен ОСОБА_4, як Покупець, придбало у ТОВ Промислово-комерційна компанія БУДШЛЯХМАШ (Продавець) обладнання на умовах договору купівлі-продажу від 22.07.2007 р. № Р940-08/07 для подальшої передачі його в лізинг Лізингоодержувачу (ТОВ ШБ Альтком) відповідно до договору лізингу від 16.04.2007 р. № L529-04/07, а саме : АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-98 з рихлителем (2007 р.в.), що, за твердженням Позивача, підтверджується специфікацією до договору купівлі-продажу № Р940-08/07 (додаток № 2 до договору купівлі-продажу № Р940-08/07).

Відповідно до акту приймання передачі від 13.09.2007 р. Лізингодавець (ТОВ Райффайзен ОСОБА_4) передав, а Лізингоодержувач (ТОВ ШБ Альтком) прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації, а саме: АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-98, заводський номер 4678, № двигуна 70324427.

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу регламентуються Законом України Про фінансовий лізинг від 16.12.1997 р. №723/97-ВР.

Частиною 2 ст. 1 вищевказаного Закону встановлено, що за договором фінансового лізингу Лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування Лізингоодержувачу на визначений строк, але не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно с п. 7 ч. 2 ст. 11 даного Закону у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонам.

Частиною 1 ст. 3 Закону України Про фінансовий лізинг та ст. 807 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Одночасно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення обовязкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 137 від 30 січня 2012 р. ідентифікація транспортного засобу - процес визначення категорії, типу, моделі, марки, призначення, виробника та особливостей конструкції транспортного засобу станом на дату першої реєстрації в Україні згідно з маркуванням, реєстраційними документами, експлуатаційною документацією та інформаційними матеріалами виробника;

Згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ України Про затвердження Інструкції про порядок проведення криміналістичних досліджень транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, працівниками Експертної служби МВС України № 537 від 31.05.2013 р. :

- ідентифікація ТЗ - установлення відповідності характеристик, ознак певного ТЗ (тип, модель, рік виготовлення, колір, обєм двигуна, повна маса тощо) даним виробника;

- ідентифікаційний номер ТЗ (vehicle identification number - VIN) - структурне поєднання буквено-цифрових символів. Присвоюється виробником ТЗ з метою ідентифікації останнього та наноситься на деталі кузова, шасі (рами) згідно зі стандартами;

- виробничий номер - комбінація цифр та літер, яка використовується виробниками для обліку виготовлених ТЗ;

З вищезазначеного вбачається, що модель, марка, виробничий номер, особливості конструкції транспортного засобу є його індивідуальними ознаками.

В свою чергу, відповідно до акту приймання передачі предмета лізингу від 13.09.07 р. значиться, що Позивачем передано за договором лізингу марка, модель Автогрейдер ДЗ 98 з рихлителем, заводський № 4678, № двигуна 70324427.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-298 та АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-98 з рихлителем є різними за своїми індивідуальними ознаками, технічними характеристиками, оскільки модель ДЗ-98 є відмінною від моделі ДЗ-298 за своїми ознаками.

Виходячи з встановлених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив Позивачу в задоволенні позову, оскільки предмет позовних вимог не є предметом договору фінансового лізингу від 16.04.2007 р. № L529-04/07.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в якій вказано, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду залишає без розгляду вимогу скаржника про витребування з ТОВ Шляхове будівництво Альтком та передачу йому майна: АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-98, оскільки в позовній заяві Позивач вимагав витребувати з незаконного володіння та передати йому у власність майно : АВТОГРЕЙДЕР ДЗ-298.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Запорізької області відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Крім викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що Позивач при зверненні з позовом до суду безпідставно обґрунтовує вимоги статтями 387, 400 Цивільного кодексу України, одночасно посилаючись на статті 806 та 1212 Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір фінансового лізингу № L529-04/07 від 16.04.2007 р. є належною підставою для виникнення, серед іншого, у Відповідача права на володіння та користування предметом лізингу, переданим його за актом приймання-передачі, що унеможливлює кваліфікацію набуття Відповідачем цього майна як такого, що здійснено недобросовісно або без відповідних правових підстав, а отже і зумовлює безпідставність застосування до цих правовідносин ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Договірний (зобовязальний) характер правовідносин між сторонами щодо передання спірного майна у користування на умовах лізингу та наявність спеціальної норми п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України Про фінансовий лізинг унеможливлює обґрунтоване застосування у даному випадку приписів ст. ст. 387, 400 Цивільного кодексу України, що опосередковує альтернативні способи захисту, а отже і не прийнятність передбачених такими нормами індикаційного способу захисту прав Позивача.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав стверджувати, що під час розгляду справи місцевим господарський судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 103, 104 Господарського процесуального кодексу України як підстави для скасування рішення, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.04.2015р. у справі №908/594/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 06.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови підписано 10.08.2015 р.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3