ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р.Справа № 922/1968/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства ДАК "Автомобільні дороги України", м.Харків
до 1. Служби автомобільних доріг у Харківській області, м.Харків , 2. Державного агентства автомобільних доріг України, м.Київ , 3. Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Київ
про стягнення 30167432,12 гривень
за участю представників::

позивача - Мачули В.І. (дов.№882 від 08.07.15р.), Турченко І.В. (директор, наказ №67-ВК від 07.06.15р.);

відповідача 1 - Татаркіна І.О. (дов.№012/09 від 05.01.15р.), Перепеліця Л.С. (дов.№1349/01 від 31.07.15р.);

відповідача 2, 3 - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2015 року позивач, Дочірнє підприємство "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Харківській області (відповідача-1) 30167432,12 гривень боргу за виконані послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування у Харківській області за договором № Т1-УТР/12 від 12 січня 2012 року.

При цьому в обґрунтування позову позивач вказував, що розмір заборгованості відповідача по оплаті за виконані роботи у розмірі 30167432,10 грн. підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в), які знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 квітня 2015 року було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду. Провадження у справі було порушено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21 квітня 2015 року.

В судовому засіданні 21 квітня 2015 року було оголошено перерву до 29 квітня 2015 року.

В судовому засіданні 29 квітня 2015 року було оголошено перерву до 21 травня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 травня 2015 року залучено до участі у справі в якості відповідачів: Державне агентство автомобільних доріг України (03680, м.Київ, вул.Фізкультури, 9) i Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03680, м.Київ. вул.Горького, 51), та відкладено розгляд справи на 08 липня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 липня 2015 року відкладено розгляд справи на 21 липня 2015 року.

16 липня 2015 року відповідач-1 надав до суду доповнення до відзиву (вх.№28559).

17 липня 2015 року відповідач-1 надав до суду додаткові докази за супровідним листом (вх.№28798).

21 липня 2015 року позивач надав до суду супровідний лист (вх.№29194) з документами для долучення.

21 липня 2015 року відповідач-1 надав до суду клопотання про продовження строку на 15 днів та про відкладення розгляду справи (вх.№29225), а також заяву (вх.№29143) з поясненнями по суті спору та документами для долучення.

Судом були досліджені та долучені до матеріалів справи усі надані сторонами документи.

В судовому засіданні 21 липня 2015 року позивач проти продовження строку розгляду спору та відкладення не заперечував, позов підтримував, просив суд задовольнити його повністю.

В судовому засіданні 21 липня 2015 року відповідач-1 проти позову заперечував, просив суд відкласти розгляд справи.

Відповідачі 2 та 3 в судове засідання 21 липня 2015 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 липня 2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 03 серпня 2015 року.

В судовому засіданні 03 серпня 2015 року було оголошено перерву до 05 серпня 2015 року.

04 серпня 2015 року відповідач-1 надав до суду доповнення до відзиву (вх.№31244).

05 серпня 2015 року відповідач-1 подав до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просив доручити Харківському науково-дослідницькому інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, з наступним питанням: Чи відповідають фізичні та вартісні показники, визначені а актах форми КБ-2в на суму 30167432,12 грн. за договором № Т1-УТР/12 від 12.01.2012, які надані ДП «Харківський облавтодор» до Служби автомобільних доріг у Харківській області 25.12.2013 фактичній бухгалтерській звітності за період з 2012 по 2015 року (вх. № 31387).

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи всі надані сторонами докменти.

Представники позивача та відповідача-1 в судовому засіданні 05 серпня 2015 року підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

Розглянувши заявлене клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

При цьому, за приписами ч.4 ст.853 Цивільного кодексу України у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Дане клопотання судом відхиляється з наступних підстав:

- призначення експертизи є неможливим через закінчення встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку вирішення даного спору;

- та з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

Представники позивача в судовому засіданні 05 серпня 2015 року підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача-1 в судовому засіданні 05 серпня 2015 року проти позовних вимог заперечували, з підстав, зазначених у відзивах.

Представники відповідачів-2,3 в судове засідання 05 серпня 2015 року не з'явились, витребуваних документів не надали. Про дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами, без участі відповідачів 2,3.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, встановив наступне.

Між Дочірнім підприємством «Харківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (генеральний підрядник) та Службою автомобільних доріг в Харківської області (замовник) 12.01.2012 р. був укладений договір № Т1-УТР/12 про закупівлю послуг за державні кошти.

До договору були укладені додаткові угоди.

Предметом цього договору є правовідносини, за якими генпідрядник зобов'язується у 2012 році надати замовникові послуги, а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з п.1.2. договору найменування послуг: експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування у Харківській області в межах виділених фінансових ресурсів.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 249990000,00 грн.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунки за договором проводяться шляхом поетапної оплати замовником за надані послуги при надходженні коштів з державного бюджету у межах відповідних кошторисних призначень. Умови розрахунків: протягом 30 банківських днів після надання послуг.

Згідно із п.4.3 договору розрахунки за надані послуги здійснюються по мірі надходження передбачених на ці цілі коштів з державного бюджету, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок генерального підрядника.

Пункт 4.7 договору передбачив, що замовник здійснює щомісячні розрахунки за надані послуги з генпідрядником на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт.

Пунктом 10.1. договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2012 року або до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Виконання позивачем своїх обов'язків за договором підтверджується підписаними актами приймання виконаних будівельних робіт (т.1 а.с.72-219, т.2 а.с.1-221, т.3 а.с.1-127).

Внаслідок неналежного виконання першим відповідачем зобов'язань по договору щодо сплати робіт за вказаним актом за ним утворився борг.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та першого відповідача, надані ними докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст.628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою ст.853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною четвертою статті 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Вищим господарським судом України у п.6 оглядового листа від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" вказувалося, що за приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (з цих же підстав слід відмовити в задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки перший відповідач втратив право посилатися на можливі недоліки).

Відповідно до частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

За таких обставин господарський суд дійшов до висновку, що замовник на порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), і отже він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

При цьому суд зазначає, що такої правової позиції дотримувався Вищий господарський суд України у постанові від 11.05.2012 р. по справі №21/5005/14068/2011.

Крім того, господарський суд зазначає, що Вищим господарським судом України у п.5 оглядового листа від 18.02.2013 р. № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" вказувалося, що згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011). Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. № 11/446.

За умовами укладеного договору підставою для оплати виконаних робіт є підписані акти виконаних робіт форми КБ-2в (пункт 4.7). При цьому в договорі вказано, що оплата за прийняті роботи здійснюється протягом 30 банківських днів після надання послуг.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Фактичні обставини справи свідчать, що перший відповідач, прийнявши підрядні роботи, зобов'язання щодо їх оплати протягом 30 банківських днів після здачі робіт не виконав, а тому він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 30167432 грн. 12 коп. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в заявленій сумі.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань. Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, у тому числі і вжити заходів для отримання бюджетних асигнувань.

Зазначена правова позиція щодо застосування статті 526 ЦК України при здійсненні розрахунків у зобов'язаннях за рахунок бюджетних коштів викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446. Висновок Верховного Суду України відповідно до статті 111-28 ГПК України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача до першого відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог до другого відповідача та третього відповідача, то суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи не вбачається, та не доведено належними засобами доказування те, що другим та третім відповідачами порушені права та охоронювані законом інтереси позивача, тому вимоги до них є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у них не виникло будь-якого обов'язку щодо позивача за договором № Т1-УТР/12 від 12 січня 2012 року.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову щодо відповідачів-2,3.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню щодо першого відповідача, відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у розмірі 73080,00 грн. покладається на першого відповідача, оскільки спір виник з його вини.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 628, 629, 837, 853, 882 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства ДАК "Автомобільні дороги України" до Служби автомобільних доріг у Харківській області задовольнити повністю.

2. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Харківській області (61202, м.Харків, вул.Ахсарова, 2, код ЕДРПОУ 30885376) на користь Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (61202, м.Харків, вул.Ахсарова, 2, код ЕДРПОУ 31941174) грошові кошти в розмірі 30167432,12 грн. та судовий збір у розмірі 73080,00 грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства ДАК "Автомобільні дороги України" до Державного агентства автомобільних доріг України відмовити повністю.

4. У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства ДАК "Автомобільні дороги України" до Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.08.2015 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/1968/15