Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" серпня 2015 р. Справа № 906/807/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Іванкевич С.Л. - довіреність №260 від 23.04.2015,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" (м. Київ)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (м. Новоград-Волинський, Житомирської області)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (м. Новоград-Волинський, Житомирської області)

про стягнення 1885878,38 грн.

У відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 13.08.2015 (включно).

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення солідарно з відповідачів 1885878,38грн., з яких: 1273500,00грн. заборгованості по кредиту; 259312,50грн. інфляційних; 68981,26грн. процентів за користування кредитом; 4714,21грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користуванні кредитом; 174679,65грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 100789,81грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту та 3900,95грн. 30% річних за несвоєчасну сплату процентів.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно клопотання, яке надійшло до суду 06.08.2015, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без участі його представника.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився.

30.06.2014 на адресу суду повернулась копія ухвали господарського суду Житомирської області від 15.06.2015, направлена відповідачу-1 за адресою: 11701, Житомирська область, м.Новоград-Волинський, вул. Волі, 74, з відміткою відділення поштового зв'язку: "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 87-90).

З метою підтвердження відомостей щодо відповідача, судом було здійснено електронний запит та отримано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, розміщеного на офіційному веб-сайті Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" (а.с. 97-99), згідно якого юридична адреса відповідача відповідає вказаній у позовній заяві.

У п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заявив усне клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи для встановлення обґрунтованого розміру заявлених вимог. Заперечив проти задоволення вимог про стягнення 30 % річних, посилаючись на подвійне стягнення, з огляду на заявлену вимогу про стягнення пені. Вказав, що ним виявленні помилки при розрахунку штрафних санкцій, що ставить під сумнів правильність інших нарахувань здійснених позивачем.

Розглядаючи заявлене представником відповідача-2 клопотання про призначення судової експертизи, господарський суд враховує наступне.

Нормами ч. 1 ст. 41 ГПК України визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Однак, дослідивши подані позивачем розрахунки, перевіривши їх відповідність умовам Договору та додаткам до нього, врахувавши інформацію, що міститься в наданих позивачем виписках руху коштів, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за наявними у ній доказами, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні вищевказаного клопотання відповідача.

При цьому суд також враховує, що 13.08.2015 закінчується продовжений сторонами, у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору по даній справі, що також, на думку суду, унеможливлює призначення судом експертизи. До того ж, у відповідача-2 було достатньо часу на вчинення всіх необхідних дій та перевірки обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення сум. Так, ухвалами суду розгляд справи неодноразово було відкладено та зобов'язано відповідачів забезпечити проведення звірки розрахунків з позивачем, а при наявності заперечень щодо визначеної позивачем суми позову надати власний розрахунок суми боргу, пені, процентів. Однак, вказані вимоги відповідачами не виконано, а лише в останньому судовому засіданні представник відповідача-2 повідомив про наявність заперечень щодо заявлених вимог та заявив вищевказане клопотання.

У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, 20.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (банк/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (позичальник/відповідач-1) укладено кредитний договір №19/2013-Ю на відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - Договір; (а.с. 13-16)), згідно п. 1.1. якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

Зазначає, що свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі - відкрив відповідачу-1 кредитну лінію з лімітом кредитування 1500000,00грн. строком до 19.04.2015 із сплатою 21% річних, а з 01.04.2014 - 25% річних, однак відповідач-1, в порушення вищевказаних умов Договору, зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього станом на 15.05.2015 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1273500,00грн. заборгованості по кредиту; 259312,50грн. інфляційних; 68981,26грн. процентів за користування кредитом; 4714,21грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користуванні кредитом; 174679,65грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 100789,81грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту та 3900,95грн. 30% річних за несвоєчасну сплату процентів.

Посилаючись на умови договору поруки №19/2013-Ю-П-2 від 20.06.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (кредитор/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (поручитель/відповідач-2) просить стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованість, яка виникла перед позивачем (далі - Договір поруки; а.с. 36-38).

Відповідач-1 за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідач-2 позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частина 2 зазначеної статті встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦКУ).

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п. 1.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах:

- ліміт кредитної лінії - 1500000,00грн.;

- кінцевий термін повернення кредиту - 19.04.2015;

- ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів;

- процентна ставка за користування кредитом - 21% річних.

Згідно з підпунктом 1.1.5 договору, процентна ставка за користування кредитом з моменту підписання даного договору становить 21% річних.

Пунктом 1 договору від 16.04.2014 про внесення змін і доповнень №4 до кредитного договору №19/2013-Ю від 20.06.2013 передбачено, що процентна ставка за користування кредитом з 01.04.2014 становить 25% (а.с.24).

Надання окремої частини кредиту здійснюється банком на підставі наданої позичальником письмової заяви про перерахування кредитних коштів за встановленою Банком формою (п.2.2 кредитного договору).

На виконання умов договору, на підставі заяви відповідача-1 №217 від 03.02.2014 позивачем відповідачеві-1 надано кредитні кошти в сумі 1500000,00грн., що підтверджується меморіальним ордером №6123 від 04.02.2014 на суму 1500000,00грн. та банківською випискою з особового рахунку від 04.02.2014 (а.с. 26, 27, 30).

Тобто матеріалами справи підтверджено, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо надання відповідачу кредиту.

Згідно п. 4.1. кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитної лінії, що є невід'ємною частиною договору.

Нарахування банком процентів здійснюється щомісячно за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається (п. 4.4 кредитного договору).

Сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 25-го числа по останній робочий день поточного місяця, виходячи із фактичної заборгованості за кредитом (п.4.5 кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороди банку в порядку, передбаченому договором.

В порушення умов кредитного договору №19/2013-Ю від 20.06.2013 відповідачем-1 прострочено повернення частини кредиту за встановленим графіком та прострочено сплату частини процентів за користування кредитом..

З наявних в матеріалах справи документів, а саме виписок з банківського рахунку (а.с. 31-35) та розрахунку заборгованості (а.с.12), вбачається, що відповідач 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак", свої зобов'язання за договором №19/2013-Ю від 20.06.2013 в повному обсязі не виконав, внаслідок чого станом на 15.05.2015 заборгував по простроченому кредиту 1273500,00грн. Заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 15.05.2015 склала 52178,13грн., оскільки строк сплати останніх за період з 26.04.2015 по 14.05.2015 на дату звернення позивача до суду не настав. У стягненні 16803,13грн. процентів за користування кредитом слід відмовити.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та /або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

У випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів, позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення (п. 8.2 кредитного договору).

Перевіривши розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів нараховану за період з 01.05.2014 по 14.05.2015 в сумі 40320,66грн. та несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 914554,78грн. нараховану за період з 01.11.2014 по 14.05.2015, господарський суд встановив правомірність та обґрунтованість пені за несвоєчасну сплату процентів у заявленій сумі. При цьому судом встановлено, що при розрахунку пені за несвоєчасну сплату кредиту, позивачем не враховано приписи ч.6 ст. 232 ГК України, у відповідності до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. За вказаного, розмір обґрунтовано заявленої до стягнення суми пені за несвоєчасну сплату кредиту становить 171262,11грн., так як за період з 01.05.2015 по 14.05.2015 її слід було нараховувати на заборгованість по кредиту за мінусом 148500,00грн., заборгованість по яких виникла у листопаді 2014. За вказаного, у стягненні 3417,54грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту слід відмовити.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.2. Договору у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Відповідно п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів (п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Тобто, твердження представника відповідача-2 про подвійне нарахування штрафних санкцій є безпідставним, а збільшення розміру відсотків річних у п. 8.2. договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 100789,81 грн., 30% річних за несвоєчасну сплату процентів в сумі 3900,95 грн. та інфляційних в сумі 259312,50 грн. (а.с. 12), суд дійшов висновку про правомірність їх нарахувань та задоволення позовних вимог в цих частинах.

Розглядаючи вимогу позивача про здійснення солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором, господарський суд враховує наступне.

20.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (кредитор/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (поручитель/відповідач-2) укладено договір поруки №19/2013-Ю-П-2, згідно п. 2.1. якого якого поручитель зобов'язується солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником (далі - Договору поруки; а.с.36-38).

У разі невиконання боржником (ТОВ "Укрмедпак") зобов'язань за кредитним договором, зазначених в п.2.2 цього договору у відповідні строки, поручитель зобов'язується сплатити заборгованість боржника впродовж 10 календарних днів з дати пред'явлення кредитором вимоги, зазначеної у п.п. 3.1.1 цього договору (п.3.2.1 договору поруки).

Згідно п. 3.2.3 договору поруки, виконання зобов'язань поручителя за цим договором забезпечується всім належним йому на праві власності майном, на яке відповідно до чинного законодавства України може бути звернено стягнення.

12.01.2015 позивачем було надіслано вимогу поручителю (відповідачу-2), у якій позивач просить протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги здійснити повне погашення заборгованості по простроченим платежам за кредитом. Проте, дана вимога була залишена без відповіді та задоволення.

За правилом ч.1 ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.2 вказаної статті).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойку, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч. 2 вказаної вище статті).

Тобто, вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідачі 1 та 2 доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог суду не надали. При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 1865657,71 грн., з яких 1273500,00 грн. заборгованості по простроченому кредиту, 52178,13 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 4714,21 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, 171262,11 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 100789,81 грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 3900,95 грн. 30% річних за несвоєчасну сплату процентів, 259312,50 грн. інфляційних.

У стягненні 16803,13грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 3417,54 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, в порядку ч.ч. 2,3 ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки саме невиконання договірних зобов'язань останнім стало підставою для звернення позивача до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (11700, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Волі, буд. 74, ід. код 31185039) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнік Фарма" (11701, Житомирська обл., м. Новоград - Волинський, вул. Шевченка, буд.19, код 30600894)

на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м.Київ, Подільський р-н, вул. Хорива, буд. 11-А, ід. код 24214088)

- 1273500,00 грн. заборгованості по простроченому кредиту;

- 52178,13 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом;

- 4714,21 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами;

- 171262,11 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 100789,81 грн. 30% річних за несвоєчасне повернення кредиту;

- 3900,95 грн. 30% річних за несвоєчасну сплату процентів;

- 259312,50 грн. інфляційних.

3. У стягненні 16803,13грн. заборгованості по процентах за користування кредитом та 3417,54 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедпак" (11701, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Волі, буд.74, ід. код 31185039) в доход Державного бюджету 37313,15грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.08.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - позивачу (рек. з пов.)

3 - відповідачу-1 (рек. з пов.)