ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/5318/15
За позовом Дніпропетровського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувальний) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Дніпропетровський ВГРЗ)

до Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал", м. Дніпродзержинськ

про стягнення суми боргу

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Галкін М.Г. договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 02-180615 від 18.06.2015 року, адвокат;

від відповідача: Пальковська О.О., дов. № 01-09/1697 від 30.06.2015 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Дніпропетровський ВГРЗ) звернуся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал", м. Дніпродзержинськ про стягнення суми боргу в розмірі 32000,00 грн. інфляційних в розмірі 15519,89 грн. та 3% річних в розмірі 748,27 грн. (з урахуванням заяви від 14.07.2015 року, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані неналежними виконанням відповідачем умов договору №38 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування від 15.07.2011 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач надав відзив на позов, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій просить відмовити. Просить розстрочити виконання рішення на 6 місяців рівними.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.08.2015року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2011 року Дніпропетровський воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін МНС України (далі - Позивач, Виконавець) та комунальне підприємство виробниче підприємство Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал" (далі - Відповідач, Замовник) уклали Договір №2 на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування (далі-Договір)

Предметом Договору є організація та здійснення "Аварійно-рятувальною службою" аварійно-рятувального обслуговування "Об'єкта" з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на "Об'єкті" надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об'єктів та підвищення рівня підготовленості об'єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Сума оплати за виконання обов'язків "Аварійно-рятувальною службою" договірна і складає 4000, 00 грн. на місяць (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору, перерахування коштів проводиться щомісячно, протягом 20 банківських днів після отримання об'єктом рахунку

Пунктом 4.4. договору передбачено, що оплата аварійно-рятувальних робіт здійснюється по фактичним витратам на їх виконання додатково до суми договору (п.п. 4.1., 4.2.) на підставі підтверджувальних документів після їх узгодження між об'єктом і аварійно-рятувальною службою.

Виконання умов договору з боку позивача підтверджується актами виконаних робіт, які беззаперечно підписані сторонами та містяться в матеріалах справи, (а.с.18-25).

Відповідач в свою чергу в повному обсязі з позивачем не розрахувався у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 32000грн.

Доказів виконання зобов'язання по договору на момент розгляду спору відповідач до господарського суду не надав.

Відповідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати отриманих від Позивача за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року послуг з постійного та обов'язкового аварійно - рятувального обслуговування, а заборгованість визнається Відповідачем в повному обсязі, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 32000грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В зв'язку з порушенням Відповідачем строків оплати за отримані послуг з постійного та обов'язкового аварійно - рятувального обслуговування, Позивач нарахував 3% річних в сумі 748,27грн. за загальний період прострочення з 03.06.2014 по 14.07.2015, та інфляційні втрати в сумі 15519,89 грн., перевіривши розрахунок яких господарський суд вважає за можливе їх задовольнити.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення необхідно зазначити наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Суд, вирішуючи питання щодо надання розстрочення або відстрочення виконання рішення, враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про розстрочку виконання рішення, відповідач посилається на тяжке матеріальне становище та неможливість сплатити відразу всю суму заборгованості.

Представник позивача не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає за доцільне в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України частково задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання судового рішення у справі № 904/5318/15 рівними частинами на 3 місяці.

Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п.6.5. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.13р. №7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отримання послуг адвоката підтверджується договором про надання адвокатських послуг від 18.06.2015 року з додатками, свідоцтвом №2835, ордером ДП№139/000005 та платіжним дорученням №531 від 31.07.2015 року.

Враховуючи незначну складність (з правової точки зору) справи та не велику ціну позову по цій справі, суд керуючись приписами постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», вважає за доцільне зменшити розмір витрат позивача за послуги адвоката, які підлягають стягненню з відповідача до 2000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» (51931, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Широка, 6.16; ) на користь Дніпропетровського воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (49068, м. Дніпропетровськ, просп. Свободи, буд. 136, ) 32 000,00 грн. основного боргу, 15 519,89 грн. - інфляційне збільшення, 748,27грн. 3% річних, 2000 грн. витрат на послуги адвоката та 1827 грн. судового збору.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення господарського суду від 04.08.2015року починаючи з 01.09.2015 року по 01.12.2015року щомісячно рівними частинами.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.08.2015 року.

Суддя С.В. Мартинюк