РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015Справа №910/18392/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м.Київ,

до відповідача: Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», м.Київ,

про стягнення 9 358,99 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м.Київ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до відповідача, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 9358,99 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Погуляй Віктору Петровичу страхового відшкодування на підставі договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло право вимоги до відповідача.

У судове засідання 05.08.2015р. позивач не з'явився, однак був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням №084.

Одночасно, у клопотанні без номеру та дати, що надійшло до суду 04.08.2015р., заявник просив здійснювати розгляд справи без участі представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

Відповідач у судове засідання 05.08.2015р. не з'явився, представника не направив, відзиву на позов не надав, правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, правової позиції по суті спору не висловив.

Проте, за висновками суду, Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст.65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 04070, м.Київ, Подільський район, вул.Костянтинівська, буд.56, офіс 13.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано ухвалу від 20.07.2015р. метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наразі, конверт з вказаною вище ухвалою було повернуто на адресу суду з відміткою «Інші причини, що не дали змоги виконати».

У відповідності до п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з огляду на позицію Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду м.Києва в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою від 20.07.2015р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З приводу неявки сторін в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Судом також враховано, що ухвалою від 20.07.2015р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони не з'явились в судове засідання 05.08.2015р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі представлені до матеріалів справи документи, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 27.10.2014р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та Погуляй Віктором Петровичем (страхувальник) було укладено договір №771/14-Тз/Х/01 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого відповідно до п.4 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом з наступними характеристиками:

марка/модель: Gelly MK,

реєстраційний номер: АХ 3709 ЕС,

рік випуску: 2013р.

За змістом п.7.2 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. страховим випадком є, в тому числі, пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 12.2 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. встановлено франшизу у разі настання означеного вище страхового випадку в сумі 790 грн.

Договір діє з 27.10.2014р. по 07.11.2018р. (п.16 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. ).

За умовами вказаного договору страхування вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» (п.3 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р.).

У п.15 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. зазначено, що територією страхування є Україна.

Виходячи зі змісту довідки №57670081 про дорожньо-транспортну пригоду, 09.02.2015р. у місті Харкові по проспекту 50-Річчя СРСР о 13 годині 15 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Gelly MK, державний номер АХ 3709 ЕС, який належав Погуляй Віктору Петровичу, який і керував транспортним засобом, 2. Kia Soul, державний номер АХ 6631СО, який належав Трушину Олександру Сергійовичу, що і керував транспортним засобом.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного нормативно-правового акту встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За умовами п.27.1 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. страхове відшкодування сплачується на підставі договору, письмової заяви страхувальника і страхового акту.

При пошкодження транспортного засобу розмір збитку визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення (кошторису збитків), в який включається вартість запасних деталей, частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні (п.27.10 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р.).

У п.17.2 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. зазначено, що страхове відшкодування сплачується на базі авторизованої станції технічного обслуговування.

Пунктом 27.11.1 договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. передбачено, що у наведеному вище випадку при розрахунку страхового відшкодування враховується вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт.

Як свідчать матеріали справи, 09.02.2015р. Погуляй Віктор Петрович звернувся Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку. У вказаній заяві страхувальник просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок Іноземного підприємства «АІС-Харків».

12.02.2015р. було проведено огляд транспортного засобу Gelly MK, державний номер АХ 3709 ЕС, під час якого встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.02.2015р., вказаному автомобілю було завдано такі пошкодження: бампер задній, ліхтар правий, боковий кронштейн, панель кріплення, тощо. За наслідками проведення огляду складено протокол №144 від 12.02.2015р. огляду колісного транспортного засобу.

12.02.2015р. Іноземним підприємством «АІС-Харків» виставлено рахунок-фактуру №U, згідно якої вартість відновлювального ремонту автомобіля Gelly MK, державний номер АХ 3709 ЕС складала 11 148,99 грн.

18.02.2015р. на замовлення позивача було проведено оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Gelly MK, державний номер АХ 3709 ЕС. Відповідно до звіту №144 від 18.02.2015р. вартість ремонту вказаного колісного транспортного засобу становила 11527,59 грн.

У листі №05-280008 від 27.02.2015р. Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» (вигодонабувач) погодило страховику виплату страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування.

02.03.2015р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №771/14-Тз/Х/01-1, згідно змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику на підставі договору №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. страхового відшкодування в сумі 10 358,99 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №8447 від 03.03.2015р. вбачається, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування Погуляй Віктору Петровичу шляхом перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування - Іноземного підприємства «АІС-Харків».

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було належним чином виконано свій обов'язок з виплати страхового відшкодування за договором №771/14-Тз/Х/01 від 27.10.2014р. добровільного страхування наземного транспорту.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Таким чином, на підставі наведених норм цивільного законодавства та встановлених судом обставин, господарський суд дійшов висновку, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виникло право вимагати суму страхового відшкодування в особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови від 23.02.2015р. Московського районного суду м.Харкова по справі №643/2220/15-п, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09.02.2015р. у місті Харкові по проспекту 50-Річчя СРСР о 13 годині 15 хвилин за участю транспортних засобів 1. Gelly MK, державний номер АХ 3709 ЕС, 2. Kia Soul, державний номер АХ 6631СО, визнано Трушина Олександра Сергійовича.

Доказів оскарження та скасування у передбаченому чинним законодавством України порядку наведеного судового акту матеріали справи не містять.

За приписами ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З довідки №57670081 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Kia Soul, державний номер АХ 6631СО застраховано Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» за полісом №АІ875469.

Статтею ст.11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п.1.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, база даних Моторного транспортного страхового бюро України - це єдина централізована база даних Моторного транспортного страхового бюро України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п.5.3 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого Розпорядженням №566 від 09.07.2010р. Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, інформація, отримана з бази даних Моторного транспортного страхового бюро України, використовується з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди та отримання відомостей про страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на дату ДТП або на дату укладення договору обов'язкового страхування.

З наявної в матеріалах справи довідки №7/2-28/20991 від 24.07.2015р. Моторного транспортного страхового бюро України вбачається, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.02.2015р., цивільно-правову відповідальність власника/водія транспортного засобу Kia Soul, державний номер АХ 6631СО застраховано Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» за полісом №АІ875469. Вказаним полісом встановлено франшизу в розмірі 1000 грн. та ліміт відповідальності страховика в сумі 50 000 грн.

Отже, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи в їх сукупності є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності Трушина Олександра Сергійовича, як власника/ водія транспортного засобу Kia Soul, державний номер АХ 6631СО на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09.02.2015р. саме відповідачем.

Таким чином, за висновками суду, звернення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» є обґрунтованим.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на те, що позов доведений заявником та обґрунтований наявними в матеріалах справи документами, з огляду на врахування заявником франшизи, що визначена полісом відповідача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування в сумі 9358,99 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м.Київ до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», м.Київ про стягнення страхового відшкодування в сумі 9358,99 грн.

Стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Костянтинівська, буд.56, офіс 13, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м.Київ, Солом'янський район, вул.Борщагівська, буд.154, ) страхове відшкодування в сумі 9358,99 грн. та судовий збір в розмірі 1827 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 05.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 07.08.2015р.

Суддя М.О. Любченко