КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа№ 910/19022/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

за участю секретаря судового засідання Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Дронов І.В., дов. № 722/2013 від 27.05.2013 року;

від відповідача - Макидон М.М., дов. № 04-06-2013 від 04.06.2013 року.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.03.2015 року

у справі № 910/19022/13 (головуючий суддя Васильченко Т.В.,

судді: Нечай О.В., Сташків Р.Б.)

за позовом Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.»

до Приватного виробничого підприємства «Сіріус»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 року по справі № 910/19022/13 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Компанія «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 року по справі № 910/19022/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з Приватного виробничого підприємства «Сіріус» коштів у розмірі 86 740,90 євро.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 року апеляційну скаргу Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.05.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 року розгляд справи № 910/19022/13 відкладено на 24.06.2015 року.

05.06.2015 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватного виробничого підприємства «Сіріус» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 24.06.2015 року по справі № 910/19022/13 оголошено перерву до 01.07.2015 року.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного суду від 01.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Шевченка Е.О. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року справу № 910/19022/13 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду.

В судовому засіданні 01.07.2015 року по справі № 910/19022/13 оголошено перерву до 22.07.2015 року.

22.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з лікарняного, розпорядженням Голови Київського апеляційного суду від 27.07.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Буравльов С.І., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 року справу № 910/19022/13 прийнято до провадження у вищезазначеному складі суду, розгляд справи призначено на 05.08.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного суду від 05.08.2015 року, у зв'язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці, змінено склад судової колегії на наступний: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Шевченко Е.О.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 року по справі № 910/19022/13 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з Приватного виробничого підприємства «Сіріус» коштів у розмірі 86 740,90 євро.

Представник Приватного виробничого підприємства «Сіріус» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

09.09.2007 року між Компанією «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.», яка є юридичною особою та зареєстрована у місті Вольфурт, Австрія, що підтверджується витягом з торгового реєстру (витяг з актуальними даними FN 70342w від 27.05.2013) (далі - продавець, позивач) та Приватним виробничим підприємством «СІРІУС» (далі - покупець, відповідач) укладено зовнішньоекономічні контракти:

- №АА0001389 на суму 1 031 000,00 євро (далі - Контракт № WАА0001389);

- №АА0001390 на суму 236 000,00 євро (далі - Контракт № WАА0001390).

За умовами Контракту №АА0001389, його предметом є поставка, проектування, шеф-монтаж, пусконаладка, інструктаж персоналу та здача в експлуатацію механічного та електричного обладнання для 4-місної крісельної канатної дороги з фіксованими затискачами типу 4-СLF початковою потужністю 1 000 чол./год. (далі - обладнання) для встановлення та експлуатації в гірськолижному комплексі в с. Водяники, Звенигородського району, Черкаської області (далі - об'єкт).

За умовами Контракту №АА0001390, його предметом є поставка, проектування, шеф-монтаж, пусконаладка, навчання персоналу та здача в експлуатацію механічного та електричного обладнання для бугельного буксирувального підйомника типу APF-270 для установки та експлуатації в гірськолижному комплексі в с. Водяники Звенигородського району, Черкаської області.

Відповідно до ст. 3 Контрактів, продавець зобов'язується продати обладнання та поставити його в розпорядження покупця, а покупець, в порядку п. 4.1 Контрактів, зобов'язався купити обладнання та нести відповідальність за здійснення платежів.

Згідно положень п.п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Контрактів, продавець зобов'язався поставити обладнання, представити проектну документацію, здійснити послуги шеф-монтажу, виконати пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу.

Статтею 6 Контракту №АА0001389 встановлено, що загальна сума контракту складає 1 031 000,00 євро та сплачується наступним чином:

- 50% суми контракту, що складає 515 500,00 євро, сплачуються за безвідкличним документарним акредитивом, який відкривається на користь продавця;

- 40% суми контракту, що складає 412 400,00 євро, сплачуються шляхом банківського переказу на рахунок продавця не пізніше 10 робочих днів з моменту отримання покупцем повідомлення про готовність товару до відвантаження;

- 10 % суми контракту, що складає 130 100,00 євро, сплачується шляхом банківського переказу на рахунок продавця, протягом 30 днів після введення обладнання в експлуатацію, підписання акту виконаних робіт та отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевезення пасажирів для експлуатації. У випадку виконання продавцем своїх зобов'язань по цьому договору в повному обсязі, але при відсутності можливості вводу обладнання в експлуатацію, підписання акту виконаних робіт та отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевозки пасажирів для експлуатації, ця сума повинна бути сплачена покупцем не пізніше ніж через 180 днів після відвантаження останнього транспорту.

Додатковою угодою № 1 від 09.11.2007 року до Контакту №АА0001389 абзац п. 6 Контракту викладений в наступній редакції: «10 % суми контракту, що складає 130 100,00 євро та включає в себе вартість обладнання в сумі 59 100,00 євро та виконаних робіт 44 000,00 євро, сплачується шляхом банківського переказу на рахунок продавця по пред'явленню рахунку за обладнання, протягом 30 днів після підписання актів виконання пусконалагоджувальних робіт, інструктажу персоналу та здачі в експлуатацію механічного та електричного обладнання, а також отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевозки пасажирів для експлуатації».

Статтею 6 Контракту №АА0001390 встановлено, що загальна сума контракту складає 236 000,00 євро та сплачується наступним чином:

- 50% суми контракту, що складає 118 000,00 євро, сплачуються за безвідкличним документарним акредитивом, який відкривається на користь продавця;

- 40% суми контракту, що складає 94 400,00 євро, сплачуються шляхом банківського переказу на рахунок продавця не пізніше 10 робочих днів з моменту отримання покупцем повідомлення про готовність товару до відвантаження;

- 10 % суми контракту, що складає 23 600,00 євро, сплачується шляхом банківського переказу на рахунок продавця, протягом 30 днів після введення обладнання в експлуатацію, підписання акту виконаних робіт та отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевезення пасажирів для експлуатації. У випадку виконання продавцем своїх зобов'язань по цьому договору в повному обсязі, але при відсутності можливості вводу обладнання в експлуатацію, підписання акту виконаних робіт та отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевозки пасажирів для експлуатації, ця сума повинна бути сплачена покупцем не пізніше через 180 днів після відвантаження останнього транспорту.

Додатковою угодою № 1 від 09.11.2007 року до Контакту №АА0001390 абзац п. 6 Контракту викладений в наступній редакції: 10 % суми контракту, що складає 23 600,00 євро та включає в себе вартість обладнання в сумі 14 600,00 євро та виконаних робіт 9 000,00 євро, сплачується шляхом банківського переказу на рахунок продавця по пред'явленню рахунку за обладнання, протягом 30 днів після підписання актів виконання пусконалагоджувальних робіт, інструктажу персоналу та здачі в експлуатацію механічного та електричного обладнання, а також отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевозки пасажирів для експлуатації.

Пунктом 8.3 Контрактів сторони узгодили, що після отримання від компетентних органів необхідних документів для дозволу введення обладнання в експлуатацію покупець та продавець підписують акт приймання виконаних робіт, який є підставою для сплати 10 % загальної вартості контракту відповідно до ст. 6 Контрактів.

За Контрактом № WАА0001389 постачальник відвантажив покупцю обладнання на загальну суму 1 031 000,00 євро, що підтверджується міжнародними автодорожніми товарно-транспортними накладними: № 0230299 від 23.11.2007 року на суму 215 000,00 євро; (CMR) б/н від 23.11.2007 року на суму 264 100,00 євро; (CMR) № 601087 від 23.11.2007 року на суму 144 100,00 євро; (CMR) б/н від 23.11.2007 року на суму 73 000,00 євро; (CMR) № 560586 від 26.11.2007 року на суму 58 400,00 євро; (CMR) б/н від 26.11.2007 року на суму 67 600,00 євро та (CMR) б/н від 30.11.2007 року на суму 208 800,00 євро.

За Контрактом №АА0001390 постачальник відвантажив покупцю обладнання на загальну суму 236 000,00 євро, що підтверджується міжнародною автодорожньою товарно-транспортною накладною (CMR) № 0230283 від 29.11.2007 року.

Відповідач в суді апеляційної інстанції не заперечив проти факту поставки відповідачем обладнання.

26.01.2009 року поставлене обладнання введено в експлуатацію, що підтверджується актами прийняття в експлуатацію пасажирської підвісної канатної дороги (ППКД) «Черкаси-1» та «Черкаси-2», які підписані державним інспектором з охорони праці територіального управління Держгірпромнагляду по Черкаській області, представником відповідача, представником генеральної будівельної організації ТОВ «ЕКО-6», представником генеральної монтажної та пусконалагоджувальної організації російсько-австрійського підприємства «Скадо». Підпис представника позивача на зазначених актах відсутній.

Відповідачем було сплачено на користь Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» за обома контрактами 1 197 300,00 євро, що підтверджується банківською випискою по рахунку про отримання коштів від 07.11.2013 року.

Звертаючись з позовною заявою, Компанія «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» зазначає, що відповідач свої зобов'язання за Контрактами виконав частково, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед постачальником у сумі 86 740,90 євро, яка є заборгованістю лише за надані монтажні та пусконалагоджувальні роботи за Контрактами №АА0001389 від 09.09.2007 року та №АА0001390 від 09.09.2007 року.

У зв'язку з вказаним, Компанія «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» просить стягнути з Приватним виробничим підприємством «СІРІУС» 86 740,90 євро заборгованості за надані монтажні та пусконалагоджувальні роботи за Контрактами №АА0001389 та №АА0001390.

Статтями 12, 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав. Справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, у тому числі й питання щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються з урахуванням Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Дія міжнародних договорів України на території України регулюється ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», згідно якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Аналогічні норми закріплені також в ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958 року, ратифікована Українською ССР 10.10.1960 року, Австрією 02.05.1961 року) кожна договірна Держава визнає письмову угоду, відповідно до якої сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або деякі спори, які виникли чи можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-яким конкретним договором. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі або арбітражну угоду, підписані сторонами. Суд договірної Держави, якщо до нього надходить позов з питання, за яким сторони уклали угоду, що передбачається цією статтею, повинен, на прохання однієї зі сторін, направити сторони до арбітражу, якщо не буде встановлено, що згадана угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Пунктом 13.2 Контрактів передбачено, що спори та розбіжності по контрактам повинні вирішуватись відповідно з Правилами примирення та арбітражу Міжнародного арбітражу в Стокгольмі відповідно до регламенту.

Сторони жодних заяв про передачу спору на розгляд до арбітражу не подавали.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про підвідомчість і підсудність даної справи Господарському суду міста Києва, про це наголошували і самі сторони під час розгляду справи.

Відповідно до п. 13.1 Контрактів сторони передбачили, що ці контракти регулюються законом Англії.

Однак у контрактах не зазначено конкретні законодавчі акти Англії, які підлягають застосуванню, чи законодавство цієї країни в цілому.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

Статтею 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

У той же час, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України та міжнародних звичаїв, що визнаються в Україні.

Пунктом 9 роз'яснення Вищого господарського суду України від 31.05.2002 року № 04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (Відень, 1980 року) має застосовуватись у вирішенні спорів за договорами купівлі-продажу, укладеними сторонами, які знаходяться у різних державах, незалежно від посилання на зазначені конвенції у договорі за наявності однієї із таких умов: сторони договору перебувають у державах, кожна з яких є учасницею конвенції; згідно з колізійними нормами міжнародного приватного права має застосовуватися матеріальне право держави учасниці конвенції.

Відповідно до ст. 1 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 року (далі - Конвенція), учасницями якої є, як Україна так і Австрія, ця Конвенція застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами, комерційні підприємства яких перебувають у різних державах, коли ці держави є Договірними державами.

Згідно з ст. 3 Конвенції договори на поставку товарів, які потребують подальшого виготовлення або виробництва, вважаються договорами купівлі-продажу, якщо сторона, що замовляє товар, не бере на себе зобов'язання поставити істотну частину матеріалів, необхідних для виготовлення або виробництва таких товарів. Ця Конвенція не застосовується до договорів, у яких зафіксовано, що зобов'язання сторони, яка поставляє товари, полягають переважно у виконанні роботи або в наданні інших послуг.

У Контрактах №АА0001389 та №АА0001390 не зафіксовано, що зобов'язання сторони, яка поставляє товари, полягають переважно у виконанні роботи або в наданні інших послуг, та покупець не бере на себе зобов'язання поставити істотну частину матеріалів, необхідних для виготовлення або виробництва таких товарів.

З огляду на вказане, вірного висновку дійшов суд першої інстанції, що дана Конвенція має застосовуватись у вирішенні даного спору.

Статтею 54 Конвенції передбачено, що зобов'язання покупця сплатити вартість включає вжиття таких заходів і додержання таких формальностей, які можуть вимагатися згідно з договором або згідно з законами і правилами для того, щоб зробити можливим здійснення платежу.

Відповідачем не було сплачено залишок 10 % суми Контрактів №АА0001389 та №АА0001390, що загалом становить 86 740,90 євро.

Як зазначалось вище, п. 6 Контрактів № WАА0001389 та №WАА0001390 з урахуванням Додаткових угод № 1 до них від 09.11.2007 року, сторони погодили оплату 10 % суми контрактів шляхом банківського переказу на рахунок продавця протягом 30 днів після підписання актів виконання пусконалагоджувальних робіт, інструктажу персоналу та здачі в експлуатацію механічного та електричного обладнання, а також отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевозки пасажирів для експлуатації, а у випадку виконання продавцем своїх зобов'язань по цьому договору в повному обсязі, але при відсутності можливості вводу обладнання в експлуатацію, підписання акту виконаних робіт та отримання від компетентних органів необхідних документів про придатність системи перевозки пасажирів для експлуатації, ця сума повинна бути сплачена покупцем не пізніше ніж через 180 днів після відвантаження останнього транспорту.

Проте, п. 8.3 Контрактів визначено, що після отримання від компетентних органів необхідних документів для дозволу введення обладнання в експлуатацію покупець та продавець підписують акт приймання виконаних робіт, який є підставою для сплати 10% загальної вартості контракту відповідно до ст. 6 Контрактів.

Отже, за умовами Контрактів оплата 10 % загальної вартості Контрактів здійснюється відповідачем за наявності акту приймання виконаних робіт, підписаного сторонами, а при відсутності можливості вводу обладнання в експлуатацію, підписання акту виконаних робіт, необхідною умовою здійснення оплати є виконання продавцем своїх зобов'язань по цим Контрактам в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу на ст. 1 Контрактів, якою визначено, що його предметом є не тільки поставка обладнання, а й проектування, шеф-монтаж, пусконаладка, навчання персоналу та здача в експлуатацію механічного та електричного обладнання.

Пунктами 3.1.2, 3.1.3 Контрактів визначено, що позивач взяв на себе зобов'язання надати проектну документацію, здійснити послуги шеф-монтажу, виконати пусконалагоджувальні роботи та навчання персоналу.

Позивачем не надано до суду жодного належного доказу надання ним передбачених Контрактами послуг по шеф-монтажу, по навчанню персоналу, а також виконання пусконалагоджувальних робіт та здачу в експлуатацію обладнання.

У матеріалах справи відсутні акти приймання виконаних робіт та документи, які б підтверджували надіслання зазначених актів відповідачеві як підставу для здійснення оплати, у відповідності до п. 8.3 Контрактів. Позивачем не надано доказів неможливості підписання акту виконаних робіт.

Акти прийняття в експлуатацію пасажирської підвісної канатної дороги «Черкаси-1» та «Черкаси-2» від 26.01.2009 року не підписані позивачем, тому не можуть бути належним доказом здійснення робіт позивачем.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про неприйняття до уваги твердження позивача про обов'язок відповідача сплатити вартість наданих послуг після спливу 180 днів з дня відвантаження товару, навіть за відсутності підписаних сторонами актів виконаних робіт, оскільки згідно умови контрактів, обов'язок відповідача по оплаті кореспондується та передує обов'язоку позивача з виконання своїх зобов'язань за Контрактами в повному обсязі, в тому числі здійсненню послуг шеф-монтажу, виконанню пусконалагоджувальних робіт та навчанню персоналу, докази виконання яких в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позивачем не доведено виконання своїх зобов'язань в повному обсязі по контрактам №АА0001389 та №АА0001390, та відповідно до п. 6, 8.3 Контрактів у відповідача не виникло зобов'язання щодо здійснення оплати 10 % загальної вартості вказаних Контрактів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 86 740,90 євро.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що вказані роботи та послуги були виконані підрядною організацією, оскільки відсутні докази передання таких повноважень за Контрактами чи іншими угодами третім особам і відповідно виконання ними таких робіт та послуг на замовлення позивача, а останнім здачі таких робіт та послуг відповідачу з підписанням відповідних актів про надання послуг з шеф-монтажу, виконанню пусконалагоджувальних робіт та навчанню персоналу. При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідно до умов Контрактів саме позивач повинен був надавати такі послуги.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Компанією «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 року по справі № 910/9973/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Компанію «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101 - 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії «Доппельмайр Зайльбанен Г.м.б.Х.» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2015 року по справі № 910/19022/13 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/19022/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко

Повний текст рішення складено 05.08.2015 року.