ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

11 серпня 2015 року Справа № 915/1304/15

Миколаїв

За позовом: Дочірнього підприємства Трансгарант-Україна

03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корпус 2

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю

Вознесенський гранітно-щебеневий завод

56530, Миколаївська область,

Вознесенський район, смт. Олександрівка, вул. Степова, 68

Про: стягнення заборгованості в сумі 30544,70 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 20.07.2015 року звернувся до суду з позовом стягнути з відповідача 22696,40 грн. основної заборгованості; 3805,53 грн. пені; 3852,49 грн. втрат від інфляції; 190,28 грн. 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору № 1158677/433 від 03.12.15 р. транспортно-експедиторського обслуговування, додатку № 01 від 03.12.14 р.;угоди про розірвання договору транспортно-експедиторського обслуговування від 19.03.15 р.; актів виконаних робіт; рахунків на оплату; акту звіряння взаємних розрахунків; претензії № 328 від 06.04.15 р.; норм ст.ст. 919, 629, 525, 526, 212 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що в порушення взятих на себе зобовязань відповідач вартість наданих послуг у встановлений договором строк не оплатив чим порушив права та законні інтереси позивача.

Позивач в судове засідання 11.08.15 р. не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 573.

Але, 10.08.2015 р. позивач на адресу суду надіслав заяву, в якій зазначає, що після подачі позовної заяви до суду відповідачем сплачено 22696,40 грн. основної заборгованості та 1827,00 грн. судових витрат. У звязку з тим, що відповідач добровільно оплатив основну заборгованість та судові витрати по справі, позивач відмовляється від вимог щодо стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних.

Отже, позивач в заяві фактично просить суд прийняти відмову від позову в частині стягнення пені, інфляційних втрат, відсотків річних та припинити провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України, в частині стягнення основного боргу та судового збору.

Відповідач відзив по суті позову не надав, вимоги ухвали суду від 21.07.15 р. не виконав, свого представника також в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 570.

Разом з тим, 11.08.2015 р. від відповідача суду надійшло клопотання з проханням припинити провадження у справі в звязку із відсутністю предмету спору, в звязку зі сплатою основної заборгованості і судового збору, та розгляд справи провести без участі представника.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши вказані обставини, суд встановив:

03 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір транспортно-експедиторського обслуговування № 1158677/433 згідно з предметом якого відповідач, як клієнт, доручив, а позивач, як експедитор, в порядку та на умовах цього договору зобовязався за дорученням клієнта, за винагороду та за його рахунок надавати клієнту послуги, передбачені п. 1.2 цього договору.

Розділом 4 договору сторони визначили порядок розрахунків, так: розрахунки по договору здійснюються в національній валюті. Вартість послуг експедитора, виходячи із специфікації перевезення (маршрут, вантаж) та виду рухомого составу, обумовлюється у додатках до цього договору, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін. Оплата послуг експедитора здійснюється клієнтом в розмірі 100% передплати, виходячи з обєму перевезення що передбачається, не пізніше ніж за 2 календарних дні до початку заадресовки порожних вагонів на станцію завантаження, на підставі виставленого експедитором рахунку.

Пунктом 8.1 сторони дійшли згоди, що даний договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 р., а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору:

1) сторони склали та погодили додаток № 01, п. 1 якого визначили, що відповідно до умов договору № 1158677/433 від 03.12.14 р. експедитор в власних (орендованих) вагонах, організовує перевозку вантажу клієнта, по маршруту: ст. Александровка ст. Сімферополь. Вантаж: щебень гранітний;

2) підписали акт виконаних робіт № 01/14 від 31.12.14 р. до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 1158677/433 від 03.12.14 р. яким узгодили, що на підставі додатків до договору транспортно-експедиторського обслуговування № 1158677/433 від 03.12.14 р. експедитор надав за звітний період, на підставі заявки клієнта комплексні послуги по організації перевезення вантажів на суму: залізничний тариф по відправленню завантажених власних вагонів складає: 152182,00 грн.; залізничний тариф по відправленню вантажу, як у вагонах інвентарного парку УЗ: 196880,00 грн.; винагорода експедитора за організацію перевезення згідно договору складає: 74230,00 грн.; всього, вартість послуг експедитора, які підлягає відшкодуванню по даному акту, складає: 271694,40 грн. (з ПДВ).

До акту додається звіт також підписаний обома сторонами та, як і акт, скріплений печатками обох підприємств;

3) підписали акт виконаних робіт № 1-П від 31.12.14 р. яким визначили, що на підставі договору ТЕО № 1158677/433 від 03.12.14 р., плата за користування вагонами, який знаходиться у власності управління ДП «Трансгарант-Украина» за період 01.12.2014-31.12.2014 р., нарахована на підставі відомостей плати за користування вагонами ф. ГУ-46 згідно умов склала: 23000,00 грн. (з ПДВ).

До акту додається розрахунок плати за користування вагонами також підписаний обома сторонами та, як і акт, скріплений печатками обох підприємств;

4) позивач оформив для відповідача наступні рахунки на оплату:

№ 1/433/14 від 31.12.14 р. на 271694,40 грн.;

№ 1П/433/14 від 31.12.14 р. на 23000,00 грн.;

5) відповідач здійснив оплату за надані позивачем послуги, з урахуванням даних в банківських виписках та загальну суму 271998,00 грн.

З тексту банківських виписок вбачається доказ отримання відповідачем від позивача рахунків. Окрім цього, цей факт не спростовано та не заперечено відповідачем;

6) 18.02.15 р. сторони склали та підписали без зауважень акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2014 18.02.2015 за договором № 1158677/433 від 03.12.14 р., за даними якого борг на користь ДП «Трансгарант-Україна» становить в розмірі 22696,40 грн.;

7) 19.03.15 р. між контрагентами було укладено угоду про розірвання договору транспортно-експедиторського обслуговування № 1158677/433 від 03.12.14 р.;

8) 06.04.15 р. позивач направив відповідачу письмову претензію № 328, в якій просив останнього сплатити 22696,40 грн. заборгованості по договору № 1158677/433 від 03.12.14 р.

Відповідь на вказану претензію в матеріалах справи відсутня.

Предметом даного позову виступила майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача коштів за послуги транспортно-експедиторського обслуговування.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями діючого законодавства про транспортне експедирування.

Так, за приписами ст.ст. 929, 930, 931 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов'язків. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату

Як вбачається з наданих суду доказів, відповідач порушив взяті на себе зобовязання перед позивачем за договором № 1158677/433 від 03.12.14 р., оскільки не розрахувався за надані послуги 31.12.14 р. в повному обсязі, у зв'язку з чим сума основного боргу дійсно становить 22696,40 грн.

Водночас, розглянувши заяви позивача та відповідача про припинення провадження у даній справі, суд дійшов висновку про їх задоволення виходячи з наступного:

Судом перевірені обставини викладені у вищенаведених заявах сторін. Так, по-перше, дійсно проплати відповідачем позивачу по спірним відносинам були здійснені в період розгляду справи: 23.07.15 р. на суму 22696,40 грн. та 03.08.15 р. на суму 1827,00 грн., що підтверджується карточками з рахунку № 361 та № 374 за 01.01.14-06.08.15.

Таким чином, сума основної заборгованості в розмірі 22696,40 грн. та судові витрати позивача, погашені відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості та судового збору слід припинити в звязку з відсутністю предмету спору.

По-друге, відповідно до частини 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно пунктів 1, 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Розглянувши письмову заяву позивача про відмову від позову в частині стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних, суд встановив:

Заява підписана представником позивача - уповноваженою на те особою, оскільки довіреність б/н від 03.06.2015 р., яка видана на ОСОБА_1 має запис: представникові надаються наступні права: користуватися іншими процесуальними правами позивача наданими ГПК, ЦПК, КАСУ, КПК України та не містить будь-яких обмежень щодо підписання відповідної заяви.

Відповідач заперечень проти припинення провадження у справі, в звязку з відмовою позивача від позову не висловив, не спростував викладені в заяві позивача обставини.

Як свідчать матеріали справи, вказана відмова діючому законодавству не суперечить, права та інтереси будь-яких осіб не порушує, отже відповідно до статті 22 ГПК України, суд, повідомивши сторін про наслідки припинення провадження у справі, не має підстав не прийняти відмову позивача від позову.

Таким чином, враховуючи викладену позицію позивача в заяві, керуючись ст. 22, п. 1-1 та п. 4 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 78, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 915/1304/15 припинити.

Суддя О.Г.Смородінова