ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2015 р.Справа № 916/2154/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча;

до відповідача: Державного підприємства Одеська залізниця;

про стягнення 124455,70грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №09/176 від 26.05.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №377 від 20.04.2015р.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства Одеська залізниця, в якій просить суд стягнути з останньої 124455,70грн. відшкодування збитків, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.12.2014р. ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча за дорученням ТОВ „Метінвест Шиппінг, відповідно до контракту №12ЕХР/12-02/4931 від 21.11.2012р., укладеному між ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча та Компанією „Metinvest International S.A., зі станції Маріуполь-Сортувальний по залізничній накладній №48357446 відвантажило на адресу ДП „Спеціалізований морський порт Октябрьск сталь тонколистову у напіввагоні №55329551 у кількості 63,22т.

Позивач також зазначає, що вантаж ним було розміщено й закріплено згідно п.4.2.2. гл.3 Додатку 14 до СМГС, що відображено у вищевказаній накладній. Однак, на станції призначення 23.12.2014р. вантаж було видано з комерційним актом №РА005267/1703/196, із зазначенням у ньому про нестачу вантажу у кількості 11,78т. Таким чином позивач ставить до вини залізниці нестачу вантажу та просить суд стягнути з останньої збитки, розраховані, виходячи з вартості недоотриманого вантажу.

Як вказує позивач, право на звернення до суду із даним позовом у нього виникло з підстав вчинення отримувачем вантажу ДП „Спеціалізований морський порт Октябрьск згідно ст.133 Статуту залізниць України переуступного напису на користь ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2015 року порушено провадження на справі №916/2154/15 із призначенням розгляду у засіданні суду 08.07.2015 року.

Ухвалою суду від 15.06.2015р. задоволено клопотання ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча від 12.06.2015р. про участь його представника у судовому засіданні в режимі відео конференції.

08.07.2015р. до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с.57-58), у якому він зазначає, що вищевказані залізнична накладна та комерційний акт, з підстав того, що вагон завантажено засобами вантажовідправника, а пачки не пошкоджені, - вказують на те, що залізниця прийняла вантаж масою, у стані, в якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схоронному стані, у звязку з чим у відповідності до п.а) ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за нестачу вантажу у вагоні №55329551. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Крім того, Одеська залізниця вважає, що позивачем було неправильно зроблено розрахунок суми нестачі втрати вантажу: без урахування ваги упаковки кожної пачки сталі та з неправильним застосування курсу долара, який має бути визначений станом на день видачі вантажу (28.12.2014р.), у звязку з чим відповідачем надано контр розрахунок (а.с.60).

У судовому засіданні 8.07.2015р. позивач при розгляді справи по суті просив задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, повністю підтримуючи відзив, а також зазначаючи, що вини Одеської залізниці немає, оскільки нестачу було встановлено на Придніпровській залізниці.

Ухвалою суду від 08.07.2015р. за клопотанням відповідача строк розгляду справи було продовжено до 11.08.2015р. Ухвалою суду від 20.07.2015р. задоволено клопотання від 14.07.2015р. ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча про участь його представника у судових засіданнях по даній справі в режимі відео конференції

20.07.2014р. позивачем подано до суду пояснення, де останній вказує на те, що ним правомірно визначено гривневий еквівалент суми позову, що обрахована у доларах США, саме станом на дату подання позову, оскільки це узгоджується із положеннями ч.3 ст.623 ЦК України, п.3.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України. Щодо заперечень відповідача стосовно включення до вартості нестачі вантажу вартості упаковки, позивач зазначив, що такий обрахунок ціни позову є правомірним, оскільки вартість упаковки включена до загальної ціни товару.

У судовому засіданні 10.08.2015р. сторони підтримали викладені раніше правові позиції.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

21.11.2012р. між ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (продавець) та Компанією „Metinvest International S.A. (покупець) було укладено експортний договір №12ЕХР/12-02/4931, за умовами якого сторони домовились, що протягом його дії продавець надає згоду продавати, а покупець купувати товари на умовах, визначених у договорі (п.2 договору) (а.с.13-35).

Положення пункту 5 експортного договору №12ЕХР/12-02/4931 від 21.11.2012р. передбачають, що ціна оплати по кожній поставці має бути визначена у відповідності до Специфікацій, які додаються до цього договору. Вартість упаковки включена в ціну товару.

Відповідно до специфікації №1052SF від 25.11.14р. до контракту №12ЕХР/12-02 від 21.11.2012р. одна тонна сталі коштує 500 дол.США (а.с.10-12).

Як свідчить накладна №48357446 ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча 13.12.2014р. завантажив та відправив у вагоні №55329551 на адресу ДП „Спеціалізований морський порт Октябрьск вантаж сталь тонколистову вагою 63220кг, відповідно запаковану у 11 пачок, вага однієї упаковки становить 1210кг. Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.4.2.2. додатку до СМГС (а.с.9).

Згідно накладної вантаж відправлявся позивачем за дорученням ТОВ „Метінвест Шиппінг, відповідно до контракту №12ЕХР/12-02/4931 від 21.11.2012р., укладеному між ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча та Компанією „Metinvest International S.A..

На накладній наявна відмітка ДП „Спеціалізований морський порт Октябрьск про передання права на предявлення претензій та позовів ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча.

На станції ОСОБА_3 Придніпровської залізниці складено комерційний акт РА №005267/1703/196 від 23.12.2014р. (а.с.8), де зафіксовано, що у вагоні №55329551, який прибув зі станції відправлення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, супроводжуваний накладною №48357446 від 13.12.2014р., наявна нестача вантажу з північної сторони від торця вагону у кількості 2 та 3 пачки, на місці їх розташування наявне вільне місце довжиною 3000мм та шириною на всю пачку, у розрізі 100мм на 100 мм вздовж вагону. Решта вантажу упакована у пачки, цілісність яких не порушено. Загалом вага наявних 9 пачок із вантажем склала 51440кг, що є меншою від зазначеної у провізному документі на 11780кг.

При цьому, у комерційному акті вказано, що вагон завантажено засобами відправника ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча у відкритий рухомий склад, який на час перевірки є справним. Згідно відмітки станції призначення Жовтнева Одеської залізниці під час перевірки вантажу різниці поряд із даними, вказаними станцією ОСОБА_3 Придніпровської залізниці, не виявлено.

Дані обставини нестачі також відображені у акті загальної форми від 22.12.2014р. (а.с.59)

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до приписів ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст. 306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту залізниць України).

При цьому, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст. 308 ГК України).

Відповідно до п.1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001р., у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т. ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам'яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах. Вантажі, пойменовані та не пойменовані в додатку до цих Правил, можуть перевозитись у вагонах відкритого типу в разі застосування відправниками засобів пакування (м'які контейнери, спеціалізовані контейнери, ящики та інші засоби упаковки або тари, маса брутто яких більше 500 кг) або навалом/насипом з використанням вагонного вкладиша, якщо такий спосіб перевезення допускається стандартом або технічними умовами на продукцію.

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Положення п.37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів відправником (абз.5 ст.31 Статуту залізниць України).

Згідно ст.110 Статуту залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Положення п.а) ст.114 Статуту залізниць України передбачають, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п.а ст.111 Статуту залізниць України).

Отже, аналізуючи вищенаведене законодавство, дослідивши комерційний акт №РА005267/1703/196, суд встановив, що мала місце нестача вантажу у кількості 11780кг, що складає дві пачки, з огляду на те, що вагон був технічно справний, вантаж залізниця прийняла за результатами його завантаження вантажовідправником без жодних зауважень, положення п.а ст.111, ст.113 Статуту залізниць України, вказують на те, що відповідальність за нестачу вантажу у вагоні №55329551 має нести перевізник.

Розглянувши заперечення відповідача стосовно того, що нестачу виявлено на Придніпровській залізниці, а позов заявлено до Одеської залізниці, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, приписи ст.131 Статуту залізниць України визначають, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: а) залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; б) іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт.

Таким чином, ПАТ „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча має право у даних спірних правовідносинах звертатися з позовом саме до Одеської залізниці. При цьому, поняття „залізниці, як субєкту відповідальності, у даному випадку, охоплює у сю сукупність залізниць України, які, в подальшому, проводять між собою відповідні звірки.

Оцінюючи розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, суд вказує наступне.

За положеннями ч.3 ст.623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до п.3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (пункт 4 частини першої статті 55 ГПК). При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами. У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову. За змістом згаданого припису пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір".

Зважаючи на викладене, є правомірним конвертація долару США у гривневий еквівалент станом на дату подання позову.

Разом з тим, датою подачі позову судом визначено 18.05.2015р., тобто дату, яка позначена на відбитку календарного штемпеля на описі вкладення у цінний лист, направлений до господарського суду (а.с.37).

Натомість, суд не погоджується із розрахунком суми нестачі, який здійснений позивачем, оскільки до ваги нестачі вантажу позивачем неправомірно включено вагу упаковки.

При цьому, п.5 договору передбачає тільки відсутність обовязку додаткової сплати покупцем вартості упаковки, а не включення її ваги до ціни за тонну, що підлягає сплаті. Про це також свідчить зазначена у специфікації (а.с.10-12) вимога про вказання на кожній пачці ваги брутто/нетто.

За таких обставин, судом самостійно розраховано вартість нестачі вантажу у вагоні №55329551 із виключенням при обрахунку вагу упаковки та із застосуванням курсу долару США на 18.05.2015р.

При цьому, розрахунок суду є наступним:

вага нестачі складає - (11780кг 220кг (упаковка)) = 11560кг;

вартість нестачі складає - (11560кг*500дол.США) = 5780 дол. США;

у гривневому еквіваленті станом на 18.05.2015р. сум вартості нестачі вантажу складає (5780 дол.США*20,69824грн.) = 119635,84 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково із покладенням витрат по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Одеська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код 01071315) на користь Публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (87504, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Левченко,1, код 00191129) 119635 (сто девятнадцять тисяч шістсот тридцять пять) грн. 84 коп. збитків, 2392 (дві тисячі триста девяносто дві) грн. 72 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 серпня 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська