ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Справа № 5015/1630/11

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Плотніцький Б.Д.

при секретарі Зошій М.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України", м.Киів, №26-06/1-10 від 26.06.2015р.

на ухвалу господарського суду Львівської області від 04.06.2015р.

у справі № 5015/1630/11

за позовом: Державного підприємства "Вугілля України", м.Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго", м.Львів

про: стягнення 272 448 560,93 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Галецький В.Т.- представник на підставі довіреності № 140 від 22.12.2014 року;

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Львівської області від 04.06.15 р. у справі № 5015/1630/11 (суддя Матвіїв Р.І.) в задоволенні заяви Державного підприємства "Вугілля України" (вх.№2151/15від 22.05.2015 року) про зміну порядку виконання рішення суду у справі №5015/1630/11 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду Львівської області від 04.06.2015р. у справі № 5015/1630/11, позивач - Державне підприємство "Вугілля України" - подав апеляційну скаргу.

Державне підприємство "Вугілля України", з прийнятою ухвалою суду першої інстанції від 04.06.15р. не погодилось, вважає її необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Тому, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу господарського суду Львівської області від 04.06.15р. скасувати та задовольнити заяву про заміну порядку виконання рішення в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2015р. справу № 5015/1630/11 призначено судді-доповідачу Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2015 р. поновлено пропущений строк на оскарження ухвали в апеляційному порядку, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 28.07.2015 р..

Згідно розпорядження голови Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Желіка М.Б., внесено зміни у склад судової колегії по справі № 5015/1630/11, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Костів Т.С., судді Марко Р.І. та Плотніцький Б.Д..

Представнику роз'яснено його права згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 28.07.2015 року представник відповідача з'явився, проти апеляційної скарги заперечив, з підстав наведених у поданому письмовому запереченні на неї. (вих. № 82/2182 від 24.07.2015 року, вх. № 01-04/4670/15 від 27.07.15 року).

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не довів, хоч був належним чином повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції'', у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення господарський суд послався на неможливість зміни способу і порядку виконання рішення суду шляхом розстрочення виконання рішення суду через наявність 4-х відповідних понять у статті 121 ГПК України, також суд послався на фактичну зміну ухвали господарського суду від 27.02.2012р. про відстрочку виконання рішення у разі задоволення наданої заяви.

Проте колегія суддів вважає таке твердження суду хибним за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, раніше встановленими. Зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання.

Таким чином, зміна способу і порядку виконання рішення передбачає прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Отже, відстрочка і розстрочка виконання судового рішення є складовими порядку виконання судового рішення, а отже умови її надання можуть бути переглянуті в процесі розгляду заяв про зміну порядку виконання судового рішення.

Крім того, згідно ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання судового рішення є частиною забезпечення права особи на справедливий суд.

Таким чином, при наявності відстрочки виконання судового рішення заявник вправі звернутися до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення шляхом розстрочення виконання судового рішення. При цьому реалізація зазначено права заявником, не свідчить про зміну ухвали господарського суду від 27.02.2012р. як процесуального документа, а стосується лише зміни порядку виконання судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову у задоволенні заяви стягувача, але за наступними мотивами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні з заявою посилався на те, що з листопада 2014 року відповідач припинив перераховувати щомісячні платежі, чим не виконав графік розстрочення боргу з листопада 2014 року по травень 2015 року, у зв'язку із чим позивач звертався до відповідача з вимогою про необхідність дотримання графіку виконання судового рішення. Окрім того, заявник посилався на тяжкий фінансовий стан в країні та статусом позивача-державне підприємство, особливістю діяльності якого є зобов'язання перерахунку частини прибутку до спеціального фонду державного бюджету України; а також долучив наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 22.05.2015 року про обов'язання ДП «Вугілля України» звернутись до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутсво. Крім цього, заявник стверджував, що коаліційною угодою від 21.11.2014 року, підписаною народними депутатами України, пп. 6.5.2 п. 6.5 ,,Лібералізація вугільного ринку» розділу 6 «Реформа вугільної галузі», передбачено ліквідацію Державного підприємства «Вугілля України» у другому кварталі 2015 року; означений пункт угоди підтримано програмою діяльності Кабінету Міністрів України, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2014 року № 695 та : ухваленою Постановою Верховної ради України від 11.12.2014 року; розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 213-р затверджено План заходів з виконання «Програми діяльності Кабінету Міністрів України та статегії сталого розвитку Україна-2020» у 2015 році», пп.2 п. 268 Розділу Нова політика енергетичної незалежності» кого передбачено ліквідацію Державного підприємства «Вугілля України» до 30.06.2015 року. Заявник також зазначає, що Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" включене до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств палливно-енергетичного комплексу» від 23.06.2005 року і відповідно до п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств палливно-енергетичного комплексу» йому надано відстрочку виконання судових рішень до - 1.01.2016 року; на підтвердження наведеного зазначив про зупинення виконавчого провадження по виконанню наказу № 5015/1630/11 від 10.10.2011 року. Заявник зазначив, по фінансова нестабільність Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" не є винятковою обставиною та не дає права останньому на неоплату грошових коштів за отримане вугілля. У зв'язку з наведеним просить змінити порядок виконання рішення суду від 24.05.2011 року, розстроченого на 20 років, шляхом розстрочення на два місяці рівними частинами по 53 425 523 грн. 18 коп. у травні та червні 2015 року.

Разом з цим, господарський суд надаючи розстрочку виконання рішення суду від 24.05.2011р. у відповідності до статті 121 Господарського процесуального кодексу України врахував усі обставини щодо неможливості виконання рішення суду.

Однак, звертаючись із заявою про зміну порядку і способу виконання рішення шляхом розстрочення виконання рішення суду, позивач не надав належних доказів наявності обставин щодо можливості виконання рішення суду відповідачем саме у даний час, а не зі спливом строку відстрочки.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на Коаліційну угоду від 21.11.2014 року, підписану народними депутатами України у Верховній раді VIII скликання, а саме підпункт 6.5.2. пункту 6.5 ,,Лібералізація вугільного ринку'' Розділу 6. ,,Реформа вугільної галузі'', якою передбачено ліквідацію Державного підприємства ,,Вугілля України'' у другому кварталі 2015 року.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком першої інстанції який зазначив про те, що заявником не подано доказів, які б свідчили про здійснення заходів, які передують ліквідації ДП "Вугілля України", зокрема, доказів включення інформації про ліквідацію заявника до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців згідно з відомостями в ЄДРПОУ підприємство не перебуває в процесі припинення.

Посилання скаржника на включення боржника до Реєстру підприємств паливно- енергетичного комплексу не можуть вважатись підтвердженням неможливості виконання судового рішення. Окрім того, колегія судді зазначає що відповідно до ухвали суду про розстрочку виконання рішення, розстрочення боргу здійснено на 20 років.

Відповідно до п.3.4. ст.3 Закону України ,,Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу'', процедура погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу діє до 01 січня 2016 року, тобто є неспіврозмірне щодо зупинення та розстрочки виконання рішення на два місяці.

Окрім того, апелянтом не надано доказів щодо поліпшення фінансового стану підприємства відповідача.

Натомість відповідач зазначив, що його фінансовий стан на даний час не поліпшився, та підприємство на даний час не має можливості сплатити заборгованість у зв'язку із скрутним фінансовим становищем.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано, у відповідності зі ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, ніяких доказів щодо зміни обставин, які б слугували підставою для зміни порядку і способу виконання рішення шляхом заміни розстрочення виконання рішення на 20 років на розстрочення виконання рішення суду на два місяці, щомісячно рівними частинами по 53 425,523,18 грн. у травні 2015 та червні 2015 році. Також позивач не заявляв ніяких клопотань щодо витребування таких доказів.

Таким чином, оскільки за змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, підставою для задоволення відповідної заяви є наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, яких при розгляді даної заяви не встановлено, підстави для задоволення даної заяви відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду Львівської області від 04.06.2015 року у справі №5015/1630/11, за мотивами, викладені у постанові апеляційної інстанції, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України"- залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Львівської області від 04.06.2015 р. у справі № 5015/1630/11 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 03.08.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Плотніцький Б.Д.