ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"13" серпня 2015 р. Справа № 5024/248/2012

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс" про розстрочку виконання рішення по справі

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Дельта-лоцман" ДП "Адміністрація морських портів України", м. Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс", м. Херсон

про стягнення боргу в сумі 34 916 грн. 01 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - ОСОБА_1, керівник, НОМЕР_1 виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС України від 26.08.1996 р.

в с т а н о в и в:

7 травня 2012 року за даною справою винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс" на користь державного підприємства „Дельта-лоцман" - 24474 грн. 18 коп. боргу, 143 грн. 08 коп. - 3% річних, втрати від інфляції у сумі 79 грн. 85 коп. та 1138 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору. По відношенню до суми 10441 грн. 83 коп. провадження у справі припинено. Клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на боці позивача ДП "Севастопольський морський порт", ДП "Євпаторійський морський порт", та ДП "Ялтинський морський порт", відхилено. Повернуто державному підприємству "Дельта-лоцман" 471 грн. 10 коп. судового збору, сплаченого по платіжному дорученню № 1299 від 15.02.2012р. у зв'язку з припиненням провадження у справі.

В подальшому 22.05.2012р. з метою примусового виконання судового рішення позивачу видано відповідний наказ.

Після апеляційного перегляду, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2012р. апеляційну скаргу ТОВ "Снабсудосервіс" залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

03.08.2015 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс" надійшла заява про розстрочка виконання рішення рівними частинами протягом 12 місяців, відповідач посилається на те що, у зв'язку з анексією АРК з боку Російської Федерації Товариство з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс" було позбавлено можливості вести господарську діяльність а Автономній республіці Крим і як наслідок втратило майже усі доходи.

Заявник у судовому засіданні підтримує у повному обсязі та наполягає на вимогах, викладених у заяві про розстрочку виконання рішення суду.

Позивач до судового засідання надав письмові пояснення, якими заперечує проти заяви заявника про розстрочення виконання рішення.

Розглянувши заяву, заслухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудсервіс" не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

У п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобовязання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобовязання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобовязання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду на день звернення, а посилання на анексію АРК та неможливість вести на території Криму господарські діяльність не є доказом неможливості виконання рішення та не підтверджується відповідними доказами.

До того ж, відповідачем не надано доказів того, що в нього відсутні грошові кошти та майно, за рахунок яких можливо погасити заборгованість перед позивачем.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, які склалися у відповідача не є винятковими у розумінні ч. 1 ст. 121 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави та недоведеності відповідачем відсутності коштів і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудосервіс" про надання розстрочки виконання рішення задоволенню не підлягає.

Із заяви відповідача про надання розстрочки виконання рішення слідує те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення посиланням на свій складний фінансовий стан та відсутність коштів необхідних для виконання рішення суду, але документального підтвердження зазначених обставин та доказів, що підтверджують можливість виконання рішення в майбутньому відповідачем не надано.

В розумінні ст.121 ГПК України, при вирішенні питання про надання розстрочки виконання судового рішення на певний строк господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Надаючи оцінку викладеним доводам у заяві про розстрочку виконання рішення, суд зазначає, що письмові пояснення не обґрунтовані належними документальними доказами в розумінні ст. 34 ГПК України щодо підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача.

Заявлені відповідачем в обґрунтування заяви про розстрочку обставини, опис яких наведено в заяві, об'єктивно не є такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення, що свідчать про винятковий випадок при певних обставинах справи.

За встановленими судом обставинами вони не є достатніми, з якими за ст.121 ГПК України пов'язувався б висновок про винятковий випадок, про неможливість виконання рішення суду, ускладнення при його виконанні та врешті-решт про підстави для розстрочки його виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 121 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабсудсервіс" про розстрочку виконання рішення по справі № 5024/248/2012 відмовити.

Суддя Л.М. Немченко