ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.15 Справа№ 914/1865/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (с. Чайки, Київська обл.)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго»

(с. Загірочко, Львівська обл.)

про: стягнення 396326,59 грн. суми основного боргу, 34561,85 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат та судові витрати

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність від 23.05.2014 року.

від відповідача: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (с. Чайки, Київська обл.) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (с. Загірочко, Львівська обл.) про стягнення 396326,59 грн. суми основного боргу, 34561,85 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.06.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 18.06.2015 року. Ухвалою суду від 18.06.2015 року розгляд справи відкладено до 25.06.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 25.06.2015 року розгляд справи відкладено до 03.07.2015 року, в звязку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 03.07.2015 року розгляд справи відкладено до 06.08.2015 року, згідно клопотання відповідача та в звязку з відсутністю представника позивача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.06.2015 року, про відкладення від 18.06.2015 року, від 25.06.2015 року, від 03.07.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

26.06.2015 року за вх. № 26484/15 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

07.07.2015 року за вх. № 28255/15 позивач подав додаткові пояснення по справі.

06.08.2015 року за вх. № 3472/15 позивач подав клопотання про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача 396326,59 грн. суми основного боргу, 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 11.06.2015 року, про відкладення від 18.06.2015 року, від 25.06.2015 року, від 03.07.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання незабезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується підписом повноважного представника позивача на бланку оголошення про відкладення розгляду справи від 03.07.2015 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

18.06.2015 року за вх. № 25097/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

25.06.2015 року за вх. № 26018/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

03.07.2015 року за вх. № 27689/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, у відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 06.08.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (надалі - відповідач) 05 листопада 2008 року було укладено Договір купівлі-продажу № 1540/08 (надалі - Договір).

Позивач зазначає, що згідно предмету Договору, позивач здійснював відповідачу передачу товару у власність (продаж товару) в обумовлених сторонами асортименті, кількості, якості та ціні, відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною укладеного Договору.

Позивач наголошує, що оплата за проданий товар повинна була здійснюватися відповідачем на розрахунковий рахунок позивача в національній валюті України, з урахуванням ПДВ. Порядок проведення відповідачем оплати переданого товару був обумовлений пунктом 3.3 Договору. Зазначений пункт передбачав здійснення оплати суми Договору наступним чином: 50% суми Договору протягом 3 банківських днів з моменту отримання виставленого позивачем рахунку; 50% суми Договору протягом одного тижня після отримання Товару від позивача.

Позивач зазначає, що на виконання своїх зобов'язань, він передав відповідачу товар на загальну суму 831 326 (вісімсот тридцять одна тисяча триста двадцять шість) гривень 59 коп., тобто на всю суму Договору, яка визначена пунктом 3.1. Договору. Товар був переданий відповідачу на підставі накладних на відвантаження № НОМЕР_1 від 19 листопада 2008 року та № НОМЕР_2 від 21 листопада 2008 року.

Позивач звертає увагу на те, що умовами Договору були передбачені строки приймання товару по якості і кількості. Будь-яких зауважень щодо якості поставленого товару або його кількості в строки, передбаченні умовами Договору, від відповідача позивач не отримав, в зв'язку із чим позивач вважає, що свої зобов'язання по Договору виконав повністю. Натомість, відповідач допускав порушення своїх зобов'язань за Договором, щодо своєчасного здійснення оплати за переданий товар. Тобто, товар взагалі не був оплачений позивачем.

Позивач зазначає, що протягом періоду із 2009 року по 2012 рік між позивачем та відповідачем укладалось декілька додаткових угод до Договору, згідно яких змінювались строки здійснення оплати за поставлений Товар.

Так, за твердженням позивача, згідно Додаткової угоди № 4 від 14 лютого 2012 року був погоджений новий порядок здійснення оплати за поставлений Товар, який передбачав поступову сплату боргу, починаючи із травня 2012 року. Жодної оплати, що була передбачена пунктом 2 Додаткової угоди № 4 від 14 лютого 2012 року здійснено так і не було. Погоджений Сторонами порядок здійснення оплати був порушений що спричинило виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем, станом на дату складання позову, у розмірі 396326 (триста дев'яносто шість тисяч триста двадцять шість) гривень 59 коп.

Таким чином, на думку позивача, прострочення виконання зобов'язання по оплаті переданого товару виникло у відповідача із 01 червня 2012 року.

Позивач звертає увагу на те, що неодноразово звертався до відповідача із претензіями та листами із вимогою сплатити заборгованість. Остання за часом претензія була надіслана 19 січня 2015 року. Але, у строки, передбаченні Господарським кодексом України, борг залишився не сплаченим. Зобов'язання відповідача щодо оплати переданого товару не виконується.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач зазначає, що у нього виникло право вимагати від відповідача сплати вартості поставленого товару, із урахуванням інфляційного збільшення боргу у розмірі 198163,30 гривень та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі: 34561,85 гривень.

Загальний розмір позовних вимог, на думку позивача, становить: 629 051,74 гривень.

06.08.2015 року за вх. № 3472/15 позивач подав клопотання про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача 396326,59 грн. суми основного боргу, 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

На момент розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (надалі - відповідач) 05 листопада 2008 року було укладено Договір купівлі-продажу № 1540/08 (надалі - Договір).

Згідно предмету Договору, позивач здійснював відповідачу передачу товару у власність (продаж товару) в обумовлених сторонами асортименті, кількості, якості та ціні відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною укладеного Договору.

Оплата за проданий товар повинна була здійснюватися відповідачем на розрахунковий рахунок позивача в національній валюті України, з урахуванням ПДВ. Порядок проведення відповідачем оплати переданого товару був обумовлений пунктом 3.3 Договору. Зазначений пункт передбачав здійснення оплати суми Договору наступним чином: 50% суми Договору протягом 3 банківських днів з моменту отримання виставленого позивачем рахунку; 50% суми Договору протягом одного тижня після отримання Товару від позивача.

На виконання своїх зобов'язань, він передав відповідачу товар на загальну суму 831 326 (вісімсот тридцять одна тисяча триста двадцять шість) гривень 59 коп., тобто на всю суму Договору, яка визначена пунктом 3.1. Договору. Товар був переданий відповідачу на підставі накладних на відвантаження № НОМЕР_1 від 19 листопада 2008 року та № НОМЕР_2 від 21 листопада 2008 року.

Умовами Договору були передбачені строки приймання товару по якості і кількості. Будь-яких зауважень щодо якості поставленого товару або його кількості, в строки, передбаченні умовами Договору, від відповідача позивач не отримав, в зв'язку із чим позивач вважає, що свої зобов'язання по Договору виконав повністю. Натомість, відповідач допускав порушення своїх зобов'язань за Договором, щодо своєчасного здійснення оплати за переданий товар. Тобто, товар взагалі не був оплачений позивачем.

Протягом періоду із 2009 року по 2012 рік між позивачем та відповідачем укладалось декілька додаткових угод до Договору, згідно яких змінювались строки здійснення оплати за поставлений Товар.

Так, згідно Додаткової угоди № 4 від 14 лютого 2012 року був погоджений новий порядок здійснення оплати за поставлений Товар, який передбачав поступову сплату боргу починаючи із травня 2012 року. Жодної оплати, що була передбачена пунктом 2 Додаткової угоди № 4 від 14 лютого 2012 року, здійснено так і не було. Погоджений Сторонами порядок здійснення оплати був порушений, що спричинило виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем, станом на дату складання позову, у розмірі 396326 (триста дев'яносто шість тисяч триста двадцять шість) гривень 59 коп.

Таким чином, прострочення виконання зобов'язання по оплаті переданого товару виникло у відповідача із 01 червня 2012 року.

Крім того, позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями та листами із вимогою сплатити заборгованість. Остання за часом претензія була надіслана 19 січня 2015 року. Але, у строки, передбаченні Господарським кодексом України, борг залишився не сплаченим. Зобов'язання відповідача щодо оплати переданого товару не виконані.

Позивач зазначає, що у нього виникло право вимагати від відповідача сплати вартості поставленого товару, із урахуванням інфляційного збільшення боргу у розмірі 198163,30 гривень та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі: 34561,85 гривень.

Загальний розмір позовних вимог, на думку позивача, становить: 629 051,74 гривень.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

06.08.2015 року за вх. № 3472/15 позивач подав клопотання про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якому просить суд стягнути з відповідача 396326,59 грн. суми основного боргу, 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що на час прийняття судом рішення, незважаючи на вимоги суду, що викладені в відповідних судових ухвалах, відповідачем не надано належних та допустимих доказів погашення основної суми боргу в розмірі 396326,59 грн. суми, 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не заперечив та не спростував, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не заперечив та не спростував, суд прийшов до висновку, що уточнені (зменшені) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» про стягнення 396326,59 грн. суми основного боргу, 16296,48 грн. 3% річних, 198163,30 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 834 від 12.05.2015 року на суму 12581,04 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газтеплоенерго» (81750, Львівська обл., Жидачівський р-н, с. Загірочко, вул. Центральна, б. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІССМАНН» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, б. 16, , п/р 9740 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) 396326 (триста девяносто шість тисяч триста двадцять шість) грн. 59 коп. суми основного боргу, 16296 (шістнадцять тисяч двісті девяносто шість) грн. 48 коп. 3% річних, 198163 (сто девяносто вісім тисяч сто шістдесят три) грн. 30 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 12215 (дванадцять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 73 коп.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.08.2015 року.