ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 р. Справа №917/1538/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД", вул.Чкалова, 20/4, ОСОБА_1, 54017

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (вул. Куйбишева, 22-а, Полтава, Полтавська область,36000) в особі філії "Козельщинський райавтодор"

про стягнення 67 816,91 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 18.04.2012 року

від відповідача: ОСОБА_1, дов. від 06.01.2015 року

В судовому засіданні 11.08.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до приписів ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача 67 816,91 грн., в т.ч. 9229,76 грн. - 3 % річних та інфляційні нарахування в сумі 58587,15 грн., нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач письмовий відзив не надав, його представник в судовому засіданні усно проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на відсутність коштів в зв'язку з недостатнім фінансуванням з бюджету

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.07.2012 року у справі № 18/678/12, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2012 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" задоволено та стягнуто з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (вул. Куйбишева, 22-а, Полтава, Полтавська область,36000) в особі філії "Козельщинський райавтодор" заборгованість у розмірі 109325,17грн., у т.ч. 98999,90грн. - сума основного боргу, 1807,08грн. - 3% річних, 792,00грн. - інфляційних нарахувань та 7726,19грн. - пені та 2186,50грн. судового збору.

Позивач звернувся до суду зі позовом про стягнення 9229,76 грн. - 3 % річних та інфляційних нарахувань в сумі 58587,15 грн., нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України після прийняття судового рішення у справі № 18/678/12.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарського суду у справі №18/678/12 та встановлені у ньому факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

При розгляді справи № 18/678/12 судами встановлено:

- між ТОВ «Новотрейд ЛТД» та ДП «Полтавський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» в особі філії «Козельщинський райавтодор» 21 липня 2011 року був укладений Договір поставки №21/07 на постачання дьогтю дорожнього марки Д-3;

- в рамках договору №21/07 позивачем було здійснено поставки дьогтю дорожнього марки Д-3. 30.07.2011 р. згідно видаткової накладної НТ-0000014 від 30.07.2011 р. було поставлено дьогтю Д-3 в кількості 9 тон на суму 35 999,96 грн., 31.07.2011 р. згідно видаткової накладної НТ-0000015 від 31.07.2011 р. було поставлено дьогтю Д-3 в кількості 10 350 тон на суму 41 399,96 грн., 16.08.2011 р. згідно видаткової накладної НТ-0000016 від 16.08.2011 р. було поставлено дьогтю Д-3 в кількості 5 400 тон на суму 21 599,98 грн.;

- станом на 09 квітня 2012 р. заборгованість відповідача за отриманий товар складає 98 999,90 грн.

За приписами статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у п. 7 Постанови Пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки наявність заборгованості підтверджена в рамках справи № 18/678/12, тому у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення із відповідача інфляційних втрат та річних. Посилання відповідача на відсутність своєчасного бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення взятих на себе зобов'язань.

Згідно з частиною першої ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до приписів п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання. Судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові у справі № 11/446 від 15.05.2012 р., що застосовується судом відповідно до положень ст. 111 - 28 ГПК України, а також в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р..

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання за договором поставки № 21/07, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої позивачем суми, яка обрахована з урахуванням часткових проплат, здійснених відповідачем.

Судовий збір відповідно до частини другої ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,35, 43, 49,75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" в особі філії "Козельщинський райавтодор" (вул. Куйбишева, 22-а, Полтава, Полтавська область,36000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новотрейд ЛТД" (вул.Чкалова,20/4, м. Миколаїв, 54017 , ) 9229,76 грн. - 3 % річних, інфляційні нарахування в сумі 58587,15 грн., 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.08.2015 року.

Суддя Тимощенко О.М.