ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"05" серпня 2015 р. Справа №911/3973/14

за скаргою Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», Київська область, м. Біла Церква про стягнення 21136704,88 грн.
Суддя Д.Г. Заєць

В засіданні суду приймали участь:

від позивача/стягувача: ОСОБА_1 (довіреність №14-4 від 13 січня 2015 року;

від відповідача/боржника/скаржника: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 5 лютого 2015 року);

від ВДВС: ОСОБА_3 (довіреність №20-22/76 від 27 квітня 2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі №911/3973/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» про стягнення 21136704,88 грн. задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» залишено без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 25 листопада 2014 року у справі №911/3973/14 - без змін.

На примусове виконання рішення господарського суду Київської області від 25 листопада 2014 року видано наказ від 7 квітня 2015 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2015 року касаційну скаргу Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» залишено без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 25 листопада 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2015 року у справі №911/3973/14 залишено без змін.

До господарського суду Київської області звернулось Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» зі скаргою №905 від 11 червня 2015 року (вх. №139/15 від 15 червня 2015 року) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №911/3973/14, якою скаржник оскаржує постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 травня 2015 року у виконавчому провадженні №47644616.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що арешт на майно боржника накладається при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області від 7 квітня 2015 року у справі №911/3973/14, однак, примусове виконання наказу на момент прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 травня 2015 року у виконавчому провадженні №47644616 ще не розпочалось, оскільки, до 12 червня 2015 року встановлено строк на добровільне виконання боржником рішення суду. Крім того, скаржник вважає, що оскаржувана постанова винесена в період, коли виконавче провадження №47644616 підлягало обовязковому зупиненню, оскільки, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» є підприємством паливно-енергетичного комплексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до п. 9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17 жовтня 2012 року, за змістом ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Ухвалою суду від 25 червня 2015 року розгляд скарги Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» №905 від 11 червня 2015 року (вх. №139/15 від 15 червня 2015 року) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №911/3973/14 призначено на 5 серпня 2015 року.

Розглянувши в судовому засіданні 5 серпня 2015 року скаргу Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» №905 від 11 червня 2015 року (вх. №139/15 від 15 червня 2015 року) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №911/3973/14, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

19 травня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою №14/2-824В від 5 травня 2015 року про відкриття виконавчого провадження, в якій, окрім відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 7 квітня 2015 року у справі №911/3973/14 не пізніше трьох днів, просило Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з метою забезпечення виконання вищезазначеного наказу одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накласти арешт на кошти та майно боржника, провести опис майна боржника в межах суми боргу, оголосити заборону на його відчуження, про що винести відповідну постанову.

25 травня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47644616 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 7 квітня 2015 року у справі №911/3973/14.

Також 25 травня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення відповідно до наказу господарського суду Київської області від 7 квітня 2015 року у справі №911/3973/14.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 3 червня 2015 року відкладено провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні №47644616 до 12 червня 2015 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

З наведеного вбачається, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконав вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а саме: наклав арешт на майно боржника - Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» за заявою стягувача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження №47644616.

Крім того, до матеріалів скарги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» №905 від 11 червня 2015 року скаржником додано заяву №858 від 3 червня 2015 року про зупинення виконавчого провадження №47644616, однак, доказів надіслання або вручення зазначеної заяви Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до суду не надано.

Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обовязку державного виконавця зупиняти виконавче провадження одразу ж після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки, в даному випадку, зупинення виконавчого провадження проводиться на підставі повідомлення сторони виконавчого провадження про наявність обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження з підстави, передбаченої п. 15 ч. 1 цієї ст., не зупиняється за рішеннями про виплату заробітної плати, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та в разі стягнення заборгованості перед Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та/або її дочірнім підприємством, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, скарга Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» №905 від 11 червня 2015 року на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №911/3973/14 є безпідставною та необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 86, ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» №905 від 11 червня 2015 року (вх. №139/15 від 15 червня 2015 року) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №911/3973/14.

2. Копію ухвали надіслати сторонам у справі та до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суддя Д.Г. Заєць