РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2015Справа №910/14667/15

За позовомКомунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Бізнесінформаудит»
простягнення 24 514,88 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Бриль П.О. - представник за довіреністю
від відповідача:Фроленко В.М. - директор; Гаценко О.М. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Бізнесінформаудит» (надалі - «Товариство») про стягнення 24 514,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав комунальні послуги, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 21 122,92 грн. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 2 391,16 грн. та 3% річних у розмірі 1 000,80 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 07.08.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача.

27.07.2015 р. до канцелярії суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на відсутність у нього будь-якої заборгованості перед позивачем.

Крім того, 03.08.2015 р. представником відповідача до суду подано заяву, в якій відповідач просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до частини позовних вимог, а саме до заборгованості, яка нарахована до 04.06.2012 р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, вимоги ухвали суду виконали, надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні 07.08.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2004 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва (споживач) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №33-0621 згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в даному договорі.

Відповідно до п. 2.2 Договору, постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності зі споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Згідно п. 2.3.1 Договору, споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004 р.

20.04.2005 р. між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (абонент) було укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №05618/2-10, пунктом 1.1 якого передбачено, що цей договір укладається у відповідності із Законом України «Про питну воду і питне водопостачання». За цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізацій м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах даного договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за №165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №37 від 19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. за №403/6691, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за даним договором.

27.07.2011 р. між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (виконавець), правонаступником якого є Підприємство та Товариством (споживач) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення №3-039 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно п. 1.2 Договору, споживач є орендарем нежитлових приміщень, вказаних у додатку №1 до договору на підставі договору позички власником нежитлового приміщення за адресою: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 17-А, загальною площею 117,3 кв.м на підставі Інвестиційного контракту №27 від 10.10.2000 р. та акту приймання-передавання приміщення під офіс №27/1 від 21.01.2002 р.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі - правила), а у разі його відсутності або несправності за нормативами (нормами) споживання.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 30 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.п. 3.1, 3.3 Договору).

Пунктами 4.2.1, 4.4.1 Договору визначено, що виконавець зобов'язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, правил та цього договору, а споживач в свою чергу зобов'язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Даний договір укладається на 1 (один) рік і набирає чинності з 01.01.2012 р. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п. 9.1 Договору).

Як вбачається із пояснень позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем з оплати наданих послуг, утворилася заборгованість за період з 29.09.2010 р. по 01.08.2011 р. у розмірі 12 750,26 грн., а також за період з 04.11.2011 р. по 07.07.2014 р. у розмірі 8 372,66 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач частково розраховувався за надані послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Таким чином, позивач вказує, що заборгованість відповідача за надані послуги за період з 29.09.2010 р. по 01.08.2011 р. становить 12 750,26 грн., а також за період з 04.11.2011 р. по 07.07.2014 р. становить 8 372,66 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості та акту звірки взаєморозрахунків, складеного позивачем в односторонньому порядку, заборгованість відповідача у розмірі 12 750,26 грн. виникла станом на 01.08.2011 р.

При цьому, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що у вказаний період ним дійсно надавалися відповідачу вказані послуги.

Наявні в матеріалах справи рахунки на оплату не приймаються в якості доказу отримання відповідачем послуг з холодного водопостачання та опалення у період з 29.09.2010 р. по 01.08.2011 р., оскільки містять посилання на інший договір.

Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні акти приймання-передавання послуг опалення та водопостачання станом на вказану дату, підписані сторонами, та/або інші двосторонні документи, які б підтверджували факт надання відповідачем та приймання відповідачем послуг на заявлену суму.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду існування у відповідача заборгованості 12 750,26 грн. за період з 29.09.2010 р. по 01.08.2011 р.

Більш того, згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 12 750,26 грн., яка виникла станом на 01.08.2011 р., а тому саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням, а в 2014 році строк позовної давності сплив.

Позовна заява №1643/юр від 04.06.2015 р. подана суду 09.06.2015 р., тобто після спливу позовної давності.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того факту, що відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним боргу за надані послуги у період з 29.09.2010 р. по 01.08.2011 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

03.08.2015 р. представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності (заява №194/31/1 від 31.07.2015 р.).

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами та відсутні поважні причини його пропуску, то за таких обставин у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості у розмірі 12 750,26 грн.

Крім того, за змістом п.п. 3.4 та 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №13 від 17.12.2013 р. до вимог про стягнення сум процентів та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 732,61 грн. та 3% річних у розмірі 339,73 грн. за період з 29.09.2010 р. по 31.01.2014 р. необхідно відмовити.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8 372,66 грн., інфляційних у розмірі 1 658,55 грн. та 3% річних у розмірі 661,07 грн. за період з 04.11.2011 р. по 07.07.2014 р.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2010 р. по 06.07.2012 р., підписаний сторонами без зауважень, відповідно до якого заборгованість Товариства перед Підприємством станом на 06.07.2012 р. становить 4 478,20 грн.

Акт звірки взаємних розрахунків, хоча і не є доказом виникнення прав і обов'язків, може і має оцінюватись судами у випадку сумнівів щодо існування правовідносин та виконання зобов'язання.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що наявні у матеріалах справи документи є первинними документами бухгалтерського обліку, належними та допустимими письмовими доказами, що підтверджують існування між сторонами спору зобов'язальних правовідносин.

Підписавши акт звірки взаємних розрахунків без зауважень, відповідач вчинив дії, що підтверджують існування правовідносин та виконання зобов'язання за Договором.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України у справі №920/1782/13 від 15.04.2014 р.

Відповідачем було повністю сплачено існуючу заборгованість у розмірі 4 478,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №135 від 01.08.2012 р.

При цьому, матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання відповідачеві послуг на заявлену до стягнення суму 8 372,66 грн., яка на думку позивача є неоплаченою.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які належним чином складені докази нарахування АЕК «Київенерго» та ВАТ «АК «Київводоканал» вартості спожитої теплової енергії, а також поставленої води та прийнятих стоків у спірний період.

Більш того, відповідно до п. 2.1 Договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку справляється згідно з її показника, проте позивачем не надано суду жодного акту про зняття показників з лічильників з метою підтвердження факту споживання послуг на суму 8 372,66 грн. у період з 04.11.2011 р. по 07.07.2014 р.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ст. 34 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України того, що ним фактично надавались відповідачу послуги на заявлену до стягнення суму (8 372,66 грн.), а тому у суду відсутні підстави вважати відповідача, таким що прострочив виконання грошового зобов'язання як на момент звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8 372,66 грн. за період з 04.11.2011 р. по 07.07.2014 р. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 8 372,66 грн., підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних у розмірі 1 658,55 грн. та 3% річних у розмірі 661,07 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у суду відсутні.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.08.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко