РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015Справа №903/562/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст - Інвест - Буд", м. Луцьк

до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк", м. Київ в особі Луцького центрального відділення ПАТ "Укрінбанк", м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - громадянин ОСОБА_1, м. Луцьк

про визнання недійсними положень п.п. 4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Солтисюк А.П. (довіреність № 31 від 07.04.2015)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: ОСОБА_2. (довіреність від 17.07.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Довірче товариство -Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст-Інвест-Буд" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцького центрального відділення ПАТ "Укрінбанк" про визнання недійсними положень п.п. 4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 005 від 27.08.2010 року:

- за не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку;

- перевести протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк", за неутримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що п. 4.1.3., п. 5.3.12. Кредитної угоди №005 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27.08.2010 суперечать положенням ст. 1056-1 ЦК України, оскільки, збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку не допускається, а погоджена сторонами у договорі умова змінювати банком в односторонньому порядку розмір процентів є нікчемною. Також, позивач, вказує, що спірні пункти кредитного договору обмежують право ТДВ "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст - Інвест - Буд" зберігати грошові кошти в будь-яких банківських установах, вільний вибір способів для проведення розрахунків з контрагентами під час здійснення господарської діяльності, а тому суперечать приписам ст. 91, ст. 92 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.05.2015 порушено провадження у справі № 903/562/15, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.06.2015, зобов'язано сторін надати необхідні документи.

11.06.2015 відповідачем подано заперечення на позов, в яких, відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що сторони, укладаючи кредитний договір досягли домовленості з усіх умов, у тому числі, щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором. Також, у запереченнях на позов відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 16.06.2015 справу №903/562/15 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

23.06.2015 матеріали даної справи надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Турчина С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 справу № 903/562/15 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.07.2015.

03.07.2015 через канцелярію суду від позивача надійшло повідомлення № 74 від 01.07.2015 про відсутність аналогічного спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 залучено до участі у справі №903/562/15 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - громадянина ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та відкладено розгляд справи на 04.08.2015.

21.07.2015 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Відповідач представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, проте, в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача на позов.

Судом враховано, що згідно із п. 3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Представник позивача в судовому засіданні 04.08.2015 надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні 04.08.2015 надав суду усні пояснення по справі, підтримав позовні вимоги.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 04.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2010 року між Акціонерним товариством "Укрінбанк" (банк, відповідач), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" (п. 1.3. Статуту ПАТ "Український інноваційний банк") та Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст - Інвест - Буд" (позичальник, позивач) було укладено Кредитну угоду № 005 про відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого (п. 3.1.), банк надає позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії на термін по 26 серпня 2012 року з лімітом кредитної лінії 3500000,00 грн. з встановленням ліміту кредитування в наступні строки:

- 1500000,00 грн. - початковий ліміт кредитування;

- 2500000,00 грн. - з 01.10.2010 (за умови переведення оборотів в повному обсязі до АТ "Укрінбанк");

- 3500000,00 грн. - з 01.04.2011 (за умови позитивної кредитної історії в АТ "Укрінбанк").

Кредит використовується позичальником для оплати за товари та послуги, пов'язані із здійсненням статутної діяльності, поповнення оборотних коштів (п. 3.2.1.).

Відповідно до п. 3.4.1. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти в розмірі 23 % річних. Нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Проценти за кредитом нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом з дати її виникнення.

Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту з "01" (першого) по "10" (десяте) число (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням Кредиту шляхом перерахування з поточного рахунку на рахунок № 2002 в АТ "Укрінбанк", МФО 303343. У разі, якщо "10" (десяте) число місяця є святковим та неробочим днем, то позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів, в перший робочий день, який слідує за "10" (десятим) числом місяця.

Згідно із п. 3.5.1. кредитного договору, погашення кредиту здійснюється із графіком з "01" (першого) по "10" (десяте) число (включно) кожного місяця шляхом перерахування коштів з рахунку позичальника та/або поручителя на рахунок банку. Граничним терміном повернення кредиту є 26 серпня 2012 року з урахуванням встановленою цією угодою ліміту кредитної лінії.

Угода набуває чинності з дати її підписання повноважними представниками позичальника та банку. Ця угода залишається чинною до дати повної сплати позичальником заборгованості за кредитом, процентів та інших платежів за цією угодою відповідно до умов цієї угоди (п. 8.1.).

В подальшому, між сторонами було укладено додаткову угоду від 10.06.2011 року до кредитного договору, відповідно до умов якої сторони внесли зміни та виклали у новій редакції п. 3.7.1. кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерним товариством "Укрінбанк", Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство-Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст - Інвест - Буд", як боржником, та громадянином ОСОБА_1, як поручителем, було укладено договір поруки від 27.08.2010, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався нести перед банком солідарну з боржником відповідальність за невиконання останнім зобов'язань за кредитною угодою (п. 1.2.).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, поручитель зобов'язався в разі невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором за кредитною угодою погасити на протязі 3 (трьох) робочих днів, з дня отримання повідомлення кредитора, заборгованість за кредитною угодою, а саме: суми кредиту, нараховані за користування кредитом проценти, інших витрат, відшкодувати завдані внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань збитки.

Згідно із п. 3.1. договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань за кредитною угодою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні відповідачі.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання боржником або поручителем зобов'язань за кредитною угодою (п. 4.1. договору поруки).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено судом вище, між позивачем та відповідачем укладено Кредитну угоду №005 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27.08.2010 з подальшими змінами внесеними додатковою угодою від 10.06.2011 року.

З системного аналізу вищевикладених положень, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

З урахуванням викладеного, істотними умовам кредитного договору, як господарського, відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2008 у справі №22/268).

Судом встановлено, що сторони, укладаючи Кредитну угоду №005 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 27.08.2010 погодили всі істотні умови для даного виду, зокрема погоджено суму кредиту (пункт 3.1.), строки повернення кредитних коштів (пункт 3.1., 3.5.1), строк дії договору (пункти 8.1.), розміри процентів та порядок їх сплати (пункти 3.4.1. - 3.4.4., 3.5.4.). Жодних заперечень щодо умов кредитного договору при його укладенні з боку позивача не було.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Пунктом 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладаючи кредитний договір, сторони погодили (п. 3.4.1.), що позивач сплачує відповідачу проценти в розмірі 23 % річних.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Пунктом 4.1.3. кредитного договору передбачено, що за не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку. У випадку виконання даної умови - відсоткова ставка встановлюється на попередньому рівні, в розмірі 23 % річних.

В пункті 5.3.12. кредитного договору сторони дійшли згоди, що позичальник зобов'язаний перевести протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк", за неутримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, починаючи з третього місяця дії кредитної угоди процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 30% річних в односторонньому порядку. У випадку виконання даної умови - відсоткова ставка встановлюється на попередньому рівні, в розмірі 23 % річних.

У пункті 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 24.11.2014 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", з метою забезпечення однакового і правильного вирішення господарськими судами спорів, що виникають з кредитних договорів, господарським судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо права банку змінювати в односторонньому порядку умови кредитного договору, зокрема підвищувати розмір процентної ставки за таким договором, господарським судам слід враховувати приписи статті 1056-1 ЦК України, згідно з якими банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника. У розгляді відповідних справ господарським судам необхідно з'ясовувати: чи було передбачено збільшення розміру процентної ставки основним кредитним договором; чи були виконані банком усі умови договору у відповідній частині та чи дотримано порядок узгодження зазначеного питання з позичальником.

Також, пунктом п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Судом встановлено, що умовами договору (п. п. 3.4.1., 4.1.3, 5.3.12,) сторони визначили розмір процентної ставки у розмірі 23 % річних та можливість збільшення процентної ставки - 30 % річних у разі невиконання позичальником певних умов договору, а саме: не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди.

Отже, підписавши кредитний договір, сторони домовились про умови застосування процентної ставки за користування кредитом в розмірі 30 % річних у разі невиконання позичальником певних умов договору, про що позивач був обізнаний.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК (п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Таким чином, встановлення процентної ставки в розмірі 30% річних, яке відбулося на підставі та в порядку, встановленому пунктами 4.1.3, 5.3.12 кредитного договору, не є односторонньою зміною договору у розумінні ст. 651 ЦК України та ст. 188 Господарського кодексу України, а є застосуванням відсоткової ставки за домовленістю сторін на підставі умов договору.

При цьому, укладаючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зобов'язався своєчасно повернути одержаний кредит, сплатити нараховані проценти та виконати інші зобов'язання передбачені договором, зокрема, встановлені пунктами 4.1.3, 5.3.12 кредитного договору на погоджених умовах та є обізнаним про наслідки порушення своїх зобов'язань.

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення відповідача адресоване ТОВ "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст-Інвест-Буд" про порушення умов договору та збільшенням відсоткової ставки до 30%, отримане відповідачем 13 жовтня 2011 року, про що свідчить відповідна відмітка.

З огляду на вищенаведене, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1056-1 ЦК України.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

В той же час, положення пунктів 4.1.3, 5.3.12 кредитного договору встановлюють умови збільшення розміру процентної ставки у разі не виконанням позивачем певних умов, а саме: не переведення протягом перших двох місяців 100% надходжень до Луцької філії "Укрінбанк" та не утримання їх в такому ж обсязі протягом терміну дії кредитної угоди, та не містять будь-яких обмежень щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності та обмежень його цивільної правоздатності.

Отже, включення в кредитний договір наслідків невиконання позивачем договірних зобов'язань, у даному випадку збільшення розміру процентної ставки, не свідчить про обмеження цивільної дієздатності позивача, у зв'язку із чим, посилання позивача на порушення положень ст. 91, ст. 92 ЦК України, визнаються судом необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, те, що позивачем не доведено правомірності своєї позиції та враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо викладеної відповідачем у запереченнях на позов заяви про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована порушення загальної позовної давності при зверненні до суду із позовною заявою про визнання недійсними пунктів 4.1.3, 5.3.12 кредитного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання, у разі якщо у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Враховуючи те, що судом встановлено відсутність підстав для визнання оспорюваних пунктів 4.1.3, 5.3.12 кредитного договору, оскільки, кредитний договір відповідає положенням чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову, а позов не підлягає задоволенню саме з вказаних підстав, а тому заявлена ПАТ "Український інноваційний банк" заява про застосування позовної давності розгляду не підлягає.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст-Інвест-Буд" до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцького центрального відділення ПАТ "Укрінбанк" про визнання недійсними положень п.п. 4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія Траст-Інвест-Буд" до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" в особі Луцького центрального відділення ПАТ "Укрінбанк" про визнання недійсними положень п.п. 4.1.3, 5.3.12 Кредитної угоди відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2015 р.

Суддя С.О. Турчин