КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа№ 911/409/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Зубець Л.П.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання - Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Орінко О.Л. - за довіреністю

від відповідача: Науменко А.В. - за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 (дата підписання 23.03.2015)

по справі №911/409/15 (суддя Наріжний С.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта»

про стягнення 64 573,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про стягнення 64573,84 грн., з яких: 49000,00 грн. сума невиплаченого страхового відшкодування, 5530,96 грн. пені, 1047,12 грн. 3% річних та 8495,76 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Київської області від 16.03.2015 у справі №911/409/15 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 49 000,00 грн. боргу, 1047,12 грн. 3% річних, 8 495,76 грн. інфляційних втрат та 1656,36 грн. судового збору; в частині стягнення 5 530,96 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Київської області №911/409/15, відмовивши позивачу у стягненні 1047,12 грн. 3% річних та 8495,76 грн. інфляційних втрат.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що ТДВ СК «Провіта» повинна відшкодувати позивачу збитки за вирахуванням франшизи в розмірі 49 000,00 грн., без врахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивачем не підтверджено факту належного звернення з вимогою, і відповідно у відповідача відсутнє прострочення виконання зобов'язання.

Разом з апеляційною скаргою скаржник подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 у справі №911/409/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л.,Станік С.Р. поновлено Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 у справі №911/409/15, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.06.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 розгляд справи відкладено на 30.06.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 у зв'язку з перебуванням суддів Станіка С.Р. та Власова Ю.Л. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Зубець Л.П., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 прийнято справу № 911/409/15 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Зубець Л.П., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 розгляд справи відкладено на 05.08.2015.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 05.08.2015 з'явилися.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2012 між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» як страховиком та Большаковою Оленою Леонтіївною як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 42а/12дп/г, згідно якого об'єктом страхування є транспортний засіб Skoda Octavia A5, д.н.з. АЕ0620СТ.

Згідно з п. 18 договору строк дії договору встановлено з 28.04.2012 по 27.04.2013.

Відповідно до п. 24 договору за умовами цього договору страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 24.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості. До страхових ризиків віднесено, зокрема, збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Пунктом 28.1 договору передбачено, що страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі письмової заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком.

Згідно з п. 28.21 договору до страховика, що виплатив страхове відшкодування, переходить в межах виплаченої суми право вимоги, яке страхувальник (або інша особа, що одержала страхове відшкодування) мають до особи, відповідальної за завдані збитки.

30.01.2013 на автошляху Знам'янка-Луганськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Octavia A5, д.н.з. АЕ0620СТ під керуванням Большакової О.Л. та транспортного засобу ВАЗ 21063, д.н.з. 88123АН, під керуванням Рибак Л.В.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.03.2013 у справі № 183/1110/13-п встановлено, що 30.01.2013 о 09-00 год. на 230 км. автошляху Знамянка-Луганськ, Рибак Л.В., керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», державний номер 88123 АН, не вибрала безпечну швидкість руху з урахуванням дорожніх умов (дорожнє покриття вкрито сніговим накатом), внаслідок чого автомобіль почало заносити, та Рибак Л.В. почала виїжджати на ліву смугу руху в попутному напрямку, не вжила заходів для зменшення швидкості, або подальшого безпечного керування автомобіля та скоїла зіткнення з рухаючимся в попутному напрямку по лівій смузі автомобілем «Шкода» д.н. АЕ 0620 СІ, під керуванням водія Большакової О.Л., та скоїла наїзд на перешкоду, автомобілі отримали механічні ушкодження. Рибак Любов Вікторівну визнано винною у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до Звіту № ZA150213 автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 15.02.2013 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Skoda Octavia A5, д.н.з. АЕ0620СТ, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 61600,53 грн.

Згідно ремонтної калькуляції та рахунку-фактури № від 18.02.2013, вартість ремонту транспортного засобу Skoda Octavia A5, д.н.з. АЕ0620СТ склала 56758,19 грн. з ПДВ.

Згідно платіжного доручення № 18188 від 20.03.2013 та відповідно до страхового акту № 1.001.13.00959/VESKO9643 від 18.03.2013 позивач виплатив на користь ПП «РК-Дніпро» за згодою ПАТ «Ідея Банк» - вигодонабувача за договором добровільного страхування наземного транспорту № 42а/12дп/г від 27.04.2012, страхове відшкодування у сумі 54 080,97 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 21063», державний номер 88123 АН на момент настання страхової події була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» за полісом серії АВ 7667500 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до зазначеного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн., строк дії полісу з 16.05.2012 по 15.05.2013.

Як вказує позивач, ним на адресу відповідача направлялась заява від 21.01.2014 № 470/26/ЦВ про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок ДТП, проте відповідач виплату страхового відшкодування в порядку регресу не здійснив.

З огляду на зазначені обставини, позивач звернувся з даним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача 64573,84 грн., з яких: 49000,00 грн. сума невиплаченого страхового відшкодування, 5530,96 грн. пені, 1047,12 грн. 3% річних та 8495,76 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи страховик - ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту № 42а/12дп/г виконав, платіжним дорученням № 18188 від 20.03.2013 виплатив страхове відшкодування в розмірі 54 080,97 грн.

Таким чином, сплативши страхове відшкодування за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю Skoda Octavia A5, д.н.з. АЕ0620СТ, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Оскільки на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, марки ВАЗ, д.н.з 88123АН була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ7667500, то відповідач є особою, відповідальною за шкоду, завдану автомобілю Skoda Octavia A5, д.н.з. АЕ0620СТ, внаслідок ДТП, оскільки відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідач взяв на себе відповідальність за свого страхувальника за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Як зазначено вище, ліміт відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну майну потерпілого згідно з умовами полісу серії АВ 7667500 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 50 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 49 000,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованою та правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Крім того, позивачем на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 5530,96 грн., нараховану за період з 28.04.2014 по 28.10.2014 за прострочення виплати відповідачем відшкодування завданої матеріальної шкоди в порядку регресу на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка ( ч. 1 ст. 546 ЦК України, ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, положення п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджуються на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки останні (сторони) є страховиками, а вказана норма встановлює обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

З огляду на викладене та оскільки ні Цивільним кодексом України, ні Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено, що виконання регресного зобов'язання відповідальної особи перед страховиком забезпечується неустойкою (пенею), а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5530,96 грн. пені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі № 4/17-3520-2011.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 1047,12 грн. 3 % річних та 8495,76 грн. інфляційних втрат за період з 28.04.2014 по 12.01.2015.

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, зобов'язання між сторонами можуть виникати як з договірних так і з позадоговірних відносин. При цьому, зобов'язання відповідача перед позивачем щодо сплати коштів в порядку регресу є позадоговірним.

У п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частиною другою ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції послався на те, що 21.01.2014 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 470/26/ЦВ про відшкодування шкоди в порядку регресу, однак відповідач у встановлений законом строк суму страхового відшкодування не виплатив, в результаті чого з боку відповідача має місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат з огляду на таке.

В матеріалах справи міститься копія вимоги позивача від 21.01.2014 № 470/26/ЦВ про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Однак, докази направлення вказаної вимоги відповідачу та її отримання останнім в матеріалах справи відсутні та позивачем не надані.

Колегія суддів зазначає, що з наявної в матеріалах справи ( а. с. 74) копії експрес накладної № 14-0166100 не вбачається ні те, що саме направлялось відповідачу, ні те, що кореспонденція була отримана відповідачем. Оригіналу вказаної експрес накладної позивачем на вимогу суду апеляційної інстанції не надано.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт пред'явлення відповідачу вимоги від 21.01.2014 № 470/26/ЦВ, а відтак посилання позивача на прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування в порядку регресу на користь позивача, є необгрунтованим.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на необхідність направлення позивачем відповідачеві заяви про виплату страхового відшкодування відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком.

Для позивача відповідач у даній справі не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 910/17223/13.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1047,12 грн. 3% річних та 8 495,76 грн. інфляційних втрат з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення 1047,12 грн. 3% річних та 8 495,76 грн. інфляційних втрат. В решті рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» на рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 у справі № 911/409/15 задовольнити.

2.Рішення господарського суду Київської області від 16.03.2015 у справі № 911/409/15 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1047,12 грн. 3% річних та 8 495,76 грн. інфляційних втрат. В цій частині вимог в позові відмовити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, 7; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ) 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн. 00 коп. страхового відшкодування та 980 (дев'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, 7; ) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказів доручити господарському суду Київської області.

6.Матеріали справи № 911/409/15 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.П. Зубець

О.О. Хрипун