КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа№ 910/4665/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін

від позивача: Дроган О.В. - представник за дов. №24/09-1д від 24.09.2014 року;

від відповідача : Сіренко А.М. - представник за дов. №1395/НЮ від 10.06.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 02.04.2015 року

у справі № 910/4665/15-г (суддя: Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ГРУП СА"

до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно- Західна залізниця"

про стягнення 107 014,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ГРУП СА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно- Західна залізниця" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору комісії № ПЗ/ВЧ-1-146300 від 25.07.2014 року у розмірі 107 014,90 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року у справі №910/4665/15-г позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно- Західна залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ ГРУП СА" основний борг в розмірі 107 014,90 грн та судовий збір у розмірі 2 140,30 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року у справі №910/4665/15-г та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник вказав, що відповідними нормами закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» встановлені випадки в яких забороняється застосування законодавства щодо права кредиторів вимагати виконання зобов'язань боржником в період проведення реорганізації.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 19.06.2015 року апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" було прийнято до провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

25.07.2014 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (комісіонер) та товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Груп СА" (комітент) було укладено договір комісії №ПЗ/ВЧ-1-146300. За умовами вищезгаданого договору Комітент доручив, а комісіонер зобов'язався здійснити дії з продажу продукції комітента третім особам.

Порядок розрахунків за договором комісії передбачений розділом 6 договору. Відповідно до п.6.1. договору винагорода комісіонерові, яка дорівнює різниці між ціною, за якою така продукція була реалізована комісіонером, та ціною реалізації, визначеною в Додатку №1 до цього Договору, сплачується шляхом утримання комісіонером належних останньому сум з грошових коштів, які надійшли до комісіонера для комітента від покупця.

Згідно п. 6.2. договору грошові кошти, належні комітенту виплачуються комісіонером протягом 7 діб з моменту надходження коштів від покупця на поточний рахунок комісіонера.

Відповідно до п. 4.1. договору у випадку, якщо комісіонер у строк 45 діб з дня передання йому продукції або за 10 до настання граничного терміну вживання, не зможе реалізувати продукцію, передану комітентом, комісіонер має право повернути комітенту зазначену продукцію.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору комісії комітент здійснив передачу продукції комісіонеру на загальну суму 158 956,50 гривень для реалізації її третім особам, а комісіонер прийняв вказану продукцію, що підтверджується видатковими накладними №№РН-0000002 від 01.08.2014 року на суму 24 000,00 грн; РН-0000003 від 15.08.2014 року на суму 26880,00 грн; РН-0000005 від 12.09.2014 року на суму 3676,50 грн; РН- 0000006 від 25.09.2014 року на суму 30000,00 грн; РН-0000007 від 01.10.2014 року на суму 32400,00 грн; РН- 0000008 від 15.10.2014 року на суму 42000,00 грн.

Протягом вересня-листопада 2014 року на рахунок комітента комісіонером було перераховано грошові кошти в сумі 38 000,00 грн за реалізовану згідно вищезазначеного договору продукцію (пл. доруч. № 2685 від 20.09.2014 року на суму 17000,00 грн; №2951 від 23.09.2014 року на суму 5000,00 грн; №3074 від 01.10.2014 року на суму 6000,00 грн; №3413 від 29.10.2014 року на суму 5000,00 грн; №3657 від 19.11.2014 року на суму 5000,00 грн).

16.12.2014 року комісіонер повернув комітенту нереалізований товар на загальну суму 13 941,60 гривен, що підтверджується накладною на повернення продукції № ВН-0000001 від 16.12.2014 року на суму 13941,60 грн (наявна в матеріалах справи).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на день звернення до суду з позовом існує заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 107014,90 грн (158956,50 - 38000,00 - 13941,60). Відповідна заборгованість з'явилася внаслідок того, що відповідач належним чином не виконав умови договору комісії щодо перерахунку позивачу коштів за реалізований третім особам товар.

27.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням погасити існуючу заборгованість, яке не було задоволене.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідач визнав факт існування заборгованості, що підтверджується підписаним актом звіряння розрахунків між сторонами, що складений станом на 31.12.2014 року.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Так, за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір №ПЗ/ВЧ-1-146300 від 25.07.2014 року є договором комісії, а тому до нього має застосовуватись законодавство, що регулює даний вид договорів.

За приписами ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що відповідними нормами закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» встановлені випадки в яких забороняється застосування законодавства щодо права кредиторів вимагати виконання зобов'язань боржником в період проведення реорганізації, оскільки норми закону на які посилається відповідач не поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем. Зазначений висновок випливає з буквального тлумачення норми ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відповідно до п. 8 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Під час утворення Товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо:

- необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов'язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

- права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків;

- неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами;

- проведення аудиторської перевірки фінансової звітності підприємств залізничного транспорту;

- проведення екологічного аудиту підприємств залізничного транспорту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року у справі №910/4665/15-г підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2015 року у справі №910/4665/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/4665/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

М.Л. Яковлєв