РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа № 910/17069/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні при секретарі Змієвській Т.П. справу за позовом приватного підприємства «ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ «ПРЕСТИЖ» до приватного акціонерного товариства «КИЇВМІСЬКБУД-1» про стягнення 365110,96 грн, за участю представників сторін:

від позивача - Загура В.П. (довіреність від 23.03.2015 № 101);

від відповідача - Харитонова Л.М. (довіреність від 01.04.2015 № 09),

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ПП «ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ «ПРЕСТИЖ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «КИЇВМІСЬКБУД-1», яким заявлено позовні вимоги про стягнення з останнього заборгованості в сумі 365110,96 грн, з яких: 200000,00 грн - основна заборгованість; 11210,96 грн - 3 % річних; 153900,00 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 30.07.2013 № 1-КМБ.

Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю, оскільки вважає, що договір, який слугує підставою для позову у даній справі, не є укладеним, враховуючи, що грошові кошти відповідач безпосередньо не отримував. Відповідач вважає, що договір від 30.07.2013 № 1-КМБ договором доручення, оскільки грошові кошти були перераховані позивачем контрагентам відповідача.

В судовому засіданні 11 серпня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін, судом встановлено таке.

Між ПП «ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ «ПРЕСТИЖ», як позикодавцем, та ПрАТ «КИЇВМІСЬКБУД-1», як позичальником, укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 30.07.2013 № 1-КМБ (далі - договір), зобов'язується надати позичальникові безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (далі - позика), а останній зобов'язується прийняти та використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений договором строк (п. 1.1 договору).

Позика надається позичальникові для здійснення останнім розрахунків з суб'єктами господарювання, що надали позичальникові у 2013 році послуги з охорони об'єктів останнього, а також для здійснення розрахунків з іншими суб'єктами господарювання, що також надавали позичальникові необхідні послуги в цей же період (п. 2.1 договору).

З пункту 3.1 договору вбачається, що позика позичальникові надається в сумі 200000,00 (двісті тисяч) гривень.

Відповідно до п. 4.2 договору позика позичальникові може бути надана шляхом перерахування позикодавцем грошових коштів на поточні рахунки інших суб'єктів господарювання, однак лише за наявності письмового звернення про це позичальника.

Згідно з п. 5.2 договору позика надається позичальникові строком на 20 (двадцять) календарних днів з дати укладення договору і підлягає поверненню в повному обсязі в термін не пізніше 19 серпня 2013 року.

Як передбачено пунктом 6.1 договору, договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі, вони є відносинами з позики, а тому їх права і обов'язки визначаються, зокрема, положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання своїх зобов'язань за договором та на підставі листів відповідача, передбачених п. 4.2 договору, від 30.07.2013 № 179 та від 30.07.2013 № 179/1 (засвідчені копії містяться у матеріалах справи), перерахував на користь контрагентів відповідача грошові кошти у загальному розмірі 200000,00 грн. Даний факт підтверджується таким платіжними дорученнями: від 30.07.2013 № 1149, від 30.07.2013 № 1152, від 30.07.2013 № 1153, від 30.07.2013 № 1154, від 30.07.2013 № 1155, від 30.07.2013 № 1156, від 31.07.2013 № 1150, від 31.07.2013 № 1151, від 01.08.2013 № 1171 (засвідчені копії вказаних розрахункових документів містяться у матеріалах справи). Також про факт надання позивачем відповідачеві позики на суму двісті тисяч гривень на підставі договору свідчить акт звірки взаємних розрахунків, складеного сторонами за період часу з 01.07.2013 по 01.08.2013 та підписаного ними і скріпленого відбитками їх печатками (засвідчена копія згаданого акту міститься у матеріалах справи).

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором, відповідач у встановлений п. 5.2 договору термін позивачеві позику не повернув у зв'язку із чим у ПрАТ «КИЇВМІСЬКБУД-1» виникла перед ПП «ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ «ПРЕСТИЖ» заборгованість в сумі 200000,00 грн. Наведені обставини стали наслідком звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі, яким заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми позики, а також нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням такого.

Відповідно до частин 1 і 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що жодного доказу, який би підтверджував факт повернення відповідачем позивачеві позики до 19 серпня 2013 року, сторонами суду не надано.

Водночас суд з приводу доводів, наведених відповідачем у відзиві, суд зазначає, що вони відхиляються, оскільки, як визначеному вище, правовідносини сторін спору регулюються, зокрема, договором, який за своєю правовою природою є договором позики, а не доручення. Також, як встановлено судом вище, позика була перерахована на користь контрагентів відповідача в порядку, передбаченому п. 4.2 договору, та на підставі письмових звернень позичальника, і, у той же час, ці кошти підлягають поверненню позивачеві у повному обсязі, як це передбачено умовами договору та наведеними вище нормами права.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що за приписами ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Тобто, за правилами вказаної норми права грошові кошти повинні належати відповідачеві, однак таких доказів матеріали справи не місять.

Також суд вважає за необхідне зазначити таке. 27 грудня 2012 року Господарським судом міста Києва порушено провадження у справі № 5011-44/18931-2012 про банкрутство ПрАТ «КИЇВМІСЬКБУД-1».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (від 04.11.2012 - редакція чинна на момент порушення провадження у справі № 5011-44/18931-2012 про банкрутство відповідача) (далі - Закон) поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) (ч. 4 ст. 12 Закону).

Відповідно до п. 5.4 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 № 04-5/1193 дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів та виплату (стягнення) заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди (частини 6 та 24 статті 1, частина 6 статті 12 Закону).

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.06.2012 № 21-179а12.

Виходячи з наведених вище норм права та правових позицій касаційного господарського суду та Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що позивач у даній справі є поточним кредитором відповідача, оскільки вимоги до боржника виникли після порушення провадження у справі № 5011-44/18931-2012, відтак мораторій на них не розповсюджується.

Отже, за приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин і норм права, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача позики в сумі 200000,00 грн підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що позов в цій частині позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодним доказом не спростовано.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи, що в правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 11210,96 грн та втрат від інфляції в сумі 153900,00 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними. У той же час суд зазначає, що вказані вимоги позивачем нараховували за період часу прострочення з 20 серпня 2013 року по 02 липня 2015 року, включно.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «КИЇВМІСЬКБУД-1» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 29-Б; ідентифікаційний код 24595667, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь приватного підприємства «ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ «ПРЕСТИЖ» (04205, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 29-Б; ідентифікаційний код 31902622, на будь-який його рахунок, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 200000,00 (двісті тисяч) грн 00 коп.; 3 % річних в сумі 11210,96 (одинадцять тисяч двісті десять) грн 96 коп.; 153900,00 (сто п'ятдесят три тисячі дев'ятсот) грн 00 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 7302,22 (сім тисяч триста дві) грн 22 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14 серпня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань