ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/6094/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Відділу освіти Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

про стягнення за договором купівлі-продажу

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, угода про надання правової угоди адвокатом від 08.10.2014 року, адвокат; ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий Петриківським РС ГУГМС України в Дніпропетровській області 04.12.2013 року;

від відповідача: ОСОБА_3, розпорядження голови районної державної адміністрації про призначення на посаду начальника районного відділу освіти № 49к від 05.04.2000 року, начальник районного відділу освіти

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Відділу освіти Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення заборгованості в розмірі 15 129,41 грн. та 3% річних в розмірі 123,10 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору купівлі- продажу №1/2015 від 27.01.2015 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що в результаті проведеної перевірки встановлено завищення цін на продукти харчування, які поставлялись позивачем.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.08.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі позивач, продавець) та відділом освіти Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - відповідач, покупець) 27 січня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу товару за № 1/2015 (далі-договір).

У відповідності до п. 1.1., 1.2. договору Продавець. приймає на себе зобов'язання виконати поставку товару, а саме продукти харчування. Покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов даного Договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що документом який продавець повинен передати покупцю є накладна.

В п. 1.4 договору зазначено, що даний договір укладено для проведення та забезпечення багаторазових операцій купівлі-продажу.

Відповідно до п. п. 3.1., З.2., 3.3 Договору від 27 січня 2015 року за № 1/2015, загальна вартість Договору складає 311 571грн. Передбачено безготівковий вид розрахунків та форму оплати у вигляді платіжних доручень.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання.

На виконання умов договору позивач постав відповідачу товар, що підтверджується накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.19-31).

Позивачем поставлено товар відповідачу на загальну суму 50 987,64 грн., що підтверджується накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.19-31).

Листом від 03.03.2015 року позивач звернувся до голови Петриківської райдержадміністрації Дніпропетровської області з проханням розібратися в ситуації щодо дострокового припиненням договору № 1/2015 від 27 січня 2015 року та несплатою за договором коштів. На дане звернення було отримано відповідь від 02.04.2015 року № 83 що було проведено перевірку в результаті якої встановлено завищення цін.

29.04.2015 року позивачем було направлено листа начальнику відділу освіти Петриківської райдержадміністрації Дніпропетровської області з вимогою в десятиденний термін надати відповідь щодо причин неперерахування залишку коштів за договором станом на березень 2015 року в сумі 15129.41 грн.

Листом 12 травня 2015 року за № 451 була надана відповідь на претензію, в якій казано, що кошти не перераховуються в зв'язку з виявленою невідповідністю цін на поставлені продукти харчування згідно до моніторингу за вересень 2014 року - лютий 2015 року та складає різницю в сумі 11795,88 грн.

Доказів повного погашення заборгованості на час розгляду справи сторонами не надано.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ч. 2 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (див. постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 21.04.2011 № 9/252-10);

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати товару, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 15129,41 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних нарахованих відповідачу складає 123,10 грн.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на завищення цін на товари, які були поставлені позивачем, зважаючи на те, що довідка про результати перевірки організацій харчування не може бути підставою для звільнення від оплати отриманого товару за договором, який використаний відповідачем в своїй господарській діяльності та не може бути повернутий позивачу. Також, суд враховує те, що накладні підписані беззаперечно, а товар отримано без зауважень.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, господарський суд зазначає, що сума основного боргу в розмірі 15129,41грн., 3% річних 123,10грн. підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів п.6.5. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.13р. №7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отримання послуг адвоката підтверджується договором про надання адвокатських послуг від 08.10.2014року, свідоцтвом №2307, довідкою від 04.08.2015 року.

Враховуючи незначну складність (з правової точки зору) справи та не велику ціну позову по цій справі, суд керуючись приписами постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», вважає за доцільне зменшити розмір витрат позивача за послуги адвоката, які підлягають стягненню з відповідача до 1000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відділу освіти Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (51800, смт. Петриківка, вул. Горького, б. 3, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51800, смт. Петриківка, вул. Ульянова, б.10, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 15129,41грн., 3% річних в розмірі 123,10грн., 1000грн. витрат на оплату послуг адвоката та судовий збір в розмірі 1827грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.08.2015року

Суддя ОСОБА_4