РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/8473/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
ДоДержавного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця»
Простягнення 15 437,52 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: Желінська Т.М. - за довіреністю;

від відповідача: Андрощук Є.К. - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції, позивач у справі, звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця», відповідач у справі, про стягнення 15 437,52 грн.

Ухвалою від 06.04.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 28.04.2015 р.

28.04.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов.

У судовому засіданні 28.04.2015 р. було оголошено перерву до 26.05.2015 р.

Судове засідання 26.05.2015 р. не відбулося.

26.05.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли заперечення на відзив.

Наступне судове засідання було призначено на 02.06.2015 р.

Ухвалою від 02.06.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 02.06.2015 р. було оголошено перерву до 16.06.2015 р.

16.06.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли заперечення на пояснення відповідача.

У судовому засіданні 16.06.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді матеріалів справи встановлено, наступне.

22.05.2013 . між сторонами у справі було укладено договір № 2036103 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 7.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання і діє три роки.

На виконання п. 2-2.1. договору, у позивача для централізованих розрахунків із відповідачем було відкрито особовий рахунок № 2036103 та присвоєно код 3371.

Як передбачено п. 3.1. договору, вантажовласник здійснює попередню оплату залізниці (відповідач) на рахунок № 04 в АБ «Експрес-Банк» м. Київ, МФО 322959, код 04713033. Одержувач ЄТехПД ДТГО «Південно-західна залізниця».

Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Послуги вантажовласнику за цим договором надаються за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, відповідач брав на себе зобов'язання здійснювати розрахунки за перевезення вантажів і надані послуги.

Пунктами 2.1.1., 2.2.2., 2.2.3. та 2.4. договору встановлено, що розрахунок провідних платежів, послуг та додаткових зборів проводиться згідно ставок Тарифного керівництва № 1 з урахуванням коефіцієнтів і зборів, оголошених Укрзалізницею на підставі належного оформлення планів та заявок.

Порядок розрахунків за перевезення і послуги врегульований статтею 62 Статуту залізниць України та Правилами розрахунків за перевезення вантажів, тобто спеціальними нормами права.

У листопаді 2014 року залізницею було стягнуто з рахунку Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» 15 437,52 грн. за усунення нерівномірного завантаження у вагоні № 67806224, № 60261013, № 62362678 з вугіллям (накладна № АС 532007, досилочна 32293995; АС 532099, досилочна 32405508; АС532019, досилочна 32459190) на залізничній станції Хутір Михайлівський, що засвідчено актом загальної форми № 425, № 442, № 448. Ці кошти були включені до накопичувальної картки №№ 01110499, 11110538 та 14110555, які підписані одержувачем вантажу із запереченнями.

Незважаючи на наявність заперечень у накопичувальній картці, як вказує позивач, кошти були списані залізницею, що підтверджується відміткою залізниці на накопичувальній картці та випискою із особового рахунку ТехПД 1ДТГО «Південно-західна залізниця» - переліком № 20141102, № 20141111 та № 20141114.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення цивільних прав і обов'язків передбачає, зокрема, як договори та інші правочини, так і те, що цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за вантаж встановлену плату.

Стаття 908 ЦК України, яка кореспондується зі статтею 307 ГК України, встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Таким чином, права і обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного ними договору, а й на підставі норм, установлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини у певних випадках.

Частиною 2 ст. 916 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, чи у встановленому порядку.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Аналогічні приписи містить частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частиною 2 статті 916 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Позивачем добросовісно виконано обов'язки одержувача - вантаж своєчасно вивантажено та своєчасно повернені очищені вагони залізниці. У чому полягає необґрунтованість відмови в оплаті нарахованих сум відповідачем не зазначено, не доведено виникнення обов'язку в оплаті у позивача та не надано підтверджуючих документів, тому це твердження відповідача є надуманим.

Крім того, слід зазначити, що § 4 ст. 13 СМГС взагалі не містить чіткого визначення особи, з якої проводиться стягнення та самого порядку стягнення понесених витрат залізниці по перевезенню, не передбачених застосованими тарифами, як наприклад витрати по виправленню навантаження.

У § 4 ст. 13 СМГС, що підтвердив і відповідач у наданих запереченнях на позовну заяву зазначено, «Ці витрати повинні бути встановлені для кожної відправки та підтверджені належними документами», що порушено Відповідачем.

СМГС зазначає, що «Если в результате проверки груза, произведенной в пути следования или на станции назначения, выяснилось, что сведения, указанные в накладной отправителем, не соответствуют действительности, то станция, производившая проверку, должна об этом составить коммерческий акт в соответствии со статьей 18 и сделать отметку об акте в накладной в графе «Коммерческий акт», що порушено відповідачем.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на Тарифне керівництво № 1, що суперечить § 4 ст. 13 СМГС та наданим запереченням на позовну заяву.

Відповідно до пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Тільки наявність підтвердження платника залізниця вправі списувати кошти з його рахунку, що підтверджується роз'ясненнями Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 та від 29.09.2008 р. № 04-5/225: «Однак якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати». У такому випадку стягнення коштів вирішується у претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Угода про міжнародне залізничне вантажне перевезення (СМГС) визначає умови перевезення вантажів, а не умови розрахунків, що підтверджується § 1 ст. 2 СМГС.

Таким чином, відповідач у своїх поясненнях не надав підтвердження про виконання робіт чи надання послуг саме Позивачу.

Як зазначено у § 4 ст. 13 Розділу СМГС та підтверджує відповідач витрати по виправленню навантаження не передбачені застосовуваними тарифами. Ці витрати повинні бути встановлені для кожної відправки та підтвердженні належними документами.

Слід зазначити, що § 4 ст. 13 СМГС взагалі не містить чіткого визначення особи, з якої проводиться стягнення та самого порядку стягнення понесених витрат залізниці по перевезенню, не передбачених застосованими тарифами, як наприклад, витрат по виправленню навантаження.

Таким чином, враховуючи відсутність правових підстав у відповідача для списання спірних грошових сум з рахунку позивача, так як останній не був вантажовідправником вугілля і тому не є особою, яка повинна на відповідати за наслідки неправильного завантаження вантажу, а також враховуючи те, що позивач підписав накопичувальні картки із застереженням, що є доказом відсутності його згоди на списання спірної суми, а тому безакцептне списання відповідачем зазначених коштів із с особового рахунку позивача суперечить встановленому законодавством порядку, а відтак відповідач зобов'язаний повернути позивачу грошові кошти в сумі 15 437,52 грн., як отримані без достатньої правової підстави.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» (01034, м. Київ, Шевченківський район, вул. Лисенка, буд. 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільської теплової електростанції (Київська обл., м. Українка, вул. Промислова, 1; ) 15 437 (п'ятнадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 52 коп. безпідставно списаних коштів та 1 827 (одну тисячу вісімсотсот двадцять сім) грн. 00 коп. суму судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.06.2015 р.

Суддя І.О. Домнічева