ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року Справа № 904/9407/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Лисенко О.М., Науменко І.М.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, наказ №1, від 03.10.96, представник; ОСОБА_2, довіреність №03-С-14 від 27.12.14, представник (був присутнім в судовому засіданні 30 липня 2015 року);

від відповідача: ОСОБА_3, паспорт серії АК № 694911 виданий Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області від 21.10.99, представник

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства "Конкурент", с.Оженівка Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року у справі № 904/9407/13

за позовом Фермерського господарства "Конкурент", с.Оженівка Дніпропетровської області

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, м.Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 189 825,00 грн., про визнання розірваним договору №14/10-11 від 10.10.2011р.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року (суддя Колісник І.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що у порушення ст.33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведена величина орендної плати за три спірні одиниці сільгосптехніки, нарахування орендної плати за користування трактором ЮМЗ та культиватором КПС 4, 2 з 12 червня 2013 року вважається неправомірним, оскільки вказана сільгосптехніка відповідно до акту опису й арешту майна від 12 червня 2013 року на виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №41/904/334/2013 від 25 лютого 2013 року була арештована та передана державним виконавцем Павлоградського міськрайонного управління юстиції на відповідальне зберігання ОСОБА_4, в договорі не визначені індивідуальні характеристики сівалки СТЗ-3.6, стосовно якої заявлені позовні вимоги про відшкодування збитків у сумі 29 500 грн., вимоги про визнання договору розірваним з 15 жовтня 2013 року не є належним способом захисту, передбаченого ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського Кодексу України, у звязку з недоведеністю обставин справи заявлена позивачем неустойка у сумі 60 500 грн. за неповернення трьох одиниць сільгосптехніки задоволенню не підлягає.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач Фермерське господарство "Конкурент", його оскаржує на предмет неповного зясування господарським судом обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянт вважає, що рішення господарського суду ухвалено без виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених в постанові від 16 жовтня 2014 року, не застосував приписи ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.11, 202, 526, 759, 762 Цивільного кодексу України. За договором плата за користування майном вноситься щомісячно, Фермерське господарство "Конкурент" неодноразово заявляло свої вимоги до відповідача щодо сплати за користування майном, що свідчить про виконання вимог ст.530 Цивільного кодексу України (листи від 07 листопада 2012 року, 15 жовтня 2013 року).

З вимогою про повернення орендної плати позивач звернувся до відповідача у вигляді позову №3 від 29 листопада 2013 року, позову №4 від 25 лютого 2014 року через господарський суд Дніпропетрвоської області. Також позивач 14 лютого 2015 року звернувся до відповідача з вимогою (рахунком) щодо сплати заборгованості з орендної плати згідно п.4.1 договору, згідно п.5 акту приймання-передачі до договору оренди №14/10-11 від 14 жовтня 2011 року, відшкодування збитків від втрати сівалки, неустойки, збитків від інфляції, 3% річних та судових витрат.

Посилаючись на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кампус ОСОБА_5", апелянт стверджує, що відмова в позові Фермерському господарству "Конкурент" з підстав недотримання досудового врегулювання спору є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Позивач вважає, що у випадку невизнання договору оренди достроково розірваним, строк дії договору оренди сплив 01 грудня 2014 року, тобто, обов`язок сплати орендної плати наступив до винесення рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року в будь-якому разі.

Апелянт не погоджується з висновком господарського суду, що визнання договору оренди розірваним не є належним способом захисту, передбаченим ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, оскільки це суперечить приписам п.1 ч.1 ст.12 Господарського кодексу України, якою встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірвання і виконанні господарських договорів.

Апелянт звертає увагу на те, що за змістом п.4.1 договору орендна плата в сумі 30 000 грн. складає не за рік, а на рік (що не виключає щомісячні платежі) і за об`єкт. Згідно п.2 договору обєкт передається по акту приймання-передачі. Згідно акту приймання-передачі від 01 грудня 2011 року обєкт оренди складається з трьох одиниць техніки, а не більше.

Не погоджуючись з висновками господарського суду, що позивач не довів величину орендної плати за 3 одиниці сільськогосподарської техніки, а також безпосереднє їх використання відповідачем, апелянт зазначає, що відповідач повинен сплачувати кошти за користування майном за п.4.1 договору або за п.5 акту приймання-передачі незалежно від того, чи використовує він працю орендодавця на найманій техніці згідно з п.6 акту приймання-передачі. У випадку невикористання праці орендодавця він спричиняє йому збитки на цю суму, захист яких в даному позові (по п.6 акту приймання-передачі) не заявлений. У випадку невикористання техніки орендодавця він спричиняє йому збитки на цю суму по п.5 акту приймання-передачі, про що вимоги не заявлені.

Щодо неправності сівалки, позивач посилається на те, що за актом приймання-передачі сівалка прийнята відповідачем без зауважень щодо її якості.

Втрата сівалки не заперечується відповідачем, тому що він заперечує, що брав її по акту приймання-передачі.

В рішенні господарський суд не мотивував, чому не є належним та допустимим доказом звіт про оцінку аналогічної сівалки зернотукотравяної СЗТ-3,6 № 264 1993 року випуску ТУ 23.2.1871-87, згідно якої станом на 08 серпня 2014 року вартість сівалки становить 29 400 грн. без ПДВ.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року, позов задовольнити повністю.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду законним, посилається на те, що акт приймання-передачі майна від 01 грудня 2011 року не відповідає дійсності, бо позивач не був власником сівалки і сівалку не передавав, реєстраційні документи та державні номери на трактор позивач йому не передавав, тому не було можливості експлуатувати трактор за цільовим призначенням, у Фермерському господарстві "Конкурент" на балансі трактор не знаходився.

Також відповідач вказує, що за період з 09 грудня 2011 року по 05 жовтня 2012 року позивач отримав від відповідача орендну плату в розмірі 18 696 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 07 листопада 2012 року та прибутковими касовими ордерами.

Позивач безпідставно отримав цю платню, бо майно не використовувалось відповідачем. Трактор, культиватор, сівалка були арештовані державною виконавчою службою у порядку примусового виконання наказу господарського суду, тому позивачу не заподіяні збитки від втрати сівалки. Через це вважається необґрунтованим стягнення інфляційних втрат та неустойки. Стягнення орендної плати за актом приймання-передачі вважається безпідставним, тому що цей акт не є договором найму, факт роботи техніки первинними документами не підтверджено.

Відповідач просить рішення господарського суду Дніпропетрвоської області від 16.03.2015р. залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.06.2015р. зобов`язано сторони здійснити звірку розрахунків за договором № 14/10-11 від 14.10.2011р. для визначення розміру орендної плати, яка була сплачена відповідачем.

Проте, сторони акт звірки не склали, кожний подав апеляційному господарському суду свій екземпляр розрахунку за договором оренди (т.3, а.с.43-44).

В судовому засіданні 30 липня 2015 року оголошено перерву до 11 серпня 2015 року.

06 серпняч 2015 року від відповідача надійшло клопотання про витребування від позивача доказів на підтвердження права власності на сарай площею 100 кв.м., земельну ділянку площею 50 га, сівалку С3Т-3,6, культиватор КПС -4,2, трактор ЮМЗ.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фермерське господарство Конкурент звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом № 3 від 29.11.2013 року та з урахуванням збільшення розміру позовних вимог відповідно до уточненої позовної заяви № 4 від 25.02.2014 року просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3: заборгованість з орендної плати у сумі 55 000,00 грн. згідно пункту 4.1. договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 року; заборгованість з орендної плати у сумі 10 000,00 грн. згідно пункту 5 акту приймання-передачі до договору оренди №14/10-11 від 14.10.2011 року; 29 500,00 грн. збитків від втрати сівалки CЗТ-3,6; неустойку у сумі 5 500,00 грн. за порушення строку повернення орендованого майна.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року договір оренди №14/10-11 від 14.10.2011 року, укладений між Фермерським господарством Конкурент та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, визнаний недійсним. У задоволенні позову відмовлено (а.с. 150 158 том 1).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року рішення скасовано частково з викладенням його у новій редакції. У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства Конкурент до фізичної особи ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі (а.с. 216 219 том 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.06.2014 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2014 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин (а.с. 73 77 том 2).

Під час розгляду справи в господарському суді Дніпропетровської області позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остання уточнена позовна заява № 16 від 18.02.2015р. надійшла до господарського суду Дніпропетровської області 23.02.2015р. (т.2, а.с.179-186).

Згідно вказаної заяви позивач просив:

- визнати розірваним з 15.10.2013р. договір оренди № 14/10-11 від 14.10.2011р., укладений між сторонами;

- стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати згідно п.4.1 договору оренди на суму 55 000 грн.; заборгованість з орендної плати згідно п.5 акту приймання-передачі до договору оренди; збитки від втрати сівалки СЗТ-3,6 в розмірі 29 500 грн.; неустойку за невчасне повернення орендованого майна в розмірі 60 500 грн.; інфляційні втрати від невчасного повернення орендованого майна в розмірі 21 375 грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату орендної плати в розмірі 3450 грн.

Відповідно позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі в сумі 7014,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011р. в частині сплати орендної плати, неповерненням сільськогосподарської техніки через відмову позивача від договору на підставі ст.782 Цивільного кодексу України, втратою відповідачем сівалки, яка була передана йому в оренду.

Матеріали справи свідчать, що 14.10.2011 року між Фермерським господарством "Конкурент" (далі - Орендодавець, Позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Орендар, Відповідач) укладено договір оренди № 14/10-11 (далі - Договір), відповідно до розділу 1. якого позивач передає, а відповідач приймає земельну ділянку площею 50 га, що знаходиться на території Межирічської сільської ради та належить фермерському господарству; сівалку СЗТ-3,6, культиватор КПС-4,2, сарай площею 100 кв.м., трактор ЮМЗ (а.с. 10-11 том 1).

Відповідно до розділу 1.1. договору, об'єкт оренди передається позивачем відповідачеві для використання останнім у господарській діяльності.

Згідно з пунктом 2.1. договору передача-приймання здійснюється на підставі відповідного акту приймання-передачі. В акті відображається стан об'єкту. Об'єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання акту.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що строк оренди становить 3 роки з дати приймання об'єкта за актом приймання-передачі. Якщо жодна із сторін не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується (продовжується на тих самих умовах).

Відповідно до пункту 4.1. договору загальний розмір орендної плати за об'єкт оренди становить 30 000,00 грн. на рік.

Розмір орендної плати може переглядатися та змінюватися за взаємною згодою не частіше ніж один раз на рік (пункт 4.2. договору).

Сторона, яка своїми діями завдала збитків іншій стороні, повинна їх відшкодовувати в повному обсязі (пункт 6.2. договору).

Пунктом 7.4. договору передбачено, що дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено (пункт 7.4.1. договору);

- ліквідації орендодавця (пункт 7.4.2. договору);

- загибелі об'єкта (пункт 7.4.3. договору);

- розірвання договору за згодою сторін (пункт 7.4.4. договору);

- розірванням договору за рішенням суду (пункт 7.4.5. договору);

- в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України (пункт 7.4.6. договору).

Договір набуває чинності в момент його підписання і діє протягом 3-х років (пункт 7.2. договору).

Відповідно до акту приймання-передачі техніки від 01.12.2011 року орендодавець Фермерське господарство "Конкурент" в особі ОСОБА_1 передав, а орендар Приватний підприємець ОСОБА_3 прийняв відповідно до договору № 14/10-11 від 14.10.2011 року наступну техніку: сівалку СЗТ - 3,6; культиватор КПС - 4,2 та трактор ЮМЗ-6.

Згідно з пунктом 2 акту робочий стан транспортного засобу перевірений орендарем, транспортний засіб переданий у стані, придатному для експлуатації за прямим призначенням і знаходиться у справному стані. За пунктом 3 акту орендар не має претензій щодо стану транспортного засобу і обсягу виконаних орендодавцем зобовязань за договором оренди №14/10-11 за 2011 рік.

Пунктом 5 акту сторони встановили, що три одиниці техніки (сівалка СЗТ 3,6, культиватор КПС 4.2, трактор ЮМЗ) здаються в оренду з щодобовою оплатою із розрахунку 100,00 грн. за 1 добу, яка нараховується по факту роботи техніки.

Пунктом 6 акту сторони додатково зазначили про те, що оплата праці на техніці нараховується за фактом роботи із розрахунку 100 грн./д. (а.с. 12 том 1).

Згідно з частиною другою статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на три одиниці переданої в оренду техніки позивач підтверджує:

- свідоцтвом серії АБ № 535975 про реєстрацію трактора колісного марки ЮМЗ-6КЛ, реєстраційний № 19895АА, 1992 року випуску, заводський № 762728, двигун 1120453 (а.с. 58 том 1);

- актом від 04.04.2003 року приймання-передачі позивачем від пайщика культиватора КПС-4 та рішенням позивача про прийняття у власність і оприбуткування культиватора КПС-4 (КПС-4,2) /а.с. 90-91 том 1/;

- товарною накладною № 4-214 на придбання першої сівалки СЗТ-3,6 (а.с. 85 том 1); платіжним дорученням № 2 від 25.02.1993 року щодо придбання у власність другої сівалки (без зазначення ідентифікаційних даних) (а.с. 86 том 1)).

З наданої позивачем відомості обліку основних засобів, розпочатої 01.01.2011 року, на обліку у господарстві з 2011 року та станом на 2014 рік обліковується: трактор ЮМЗ-6КЛ, культиватор КПС-4,2, а також сівалка СТЗ-3,6 у кількості 2 одиниці вартістю 221 177,00 грн. станом на 2011 рік та у кількості 1 одиниця вартістю 110 402,71 грн. станом на 2014 рік (а.с. 190 том 1).

Відповідно до довідки позивача за вих. № 1 від 02.11.2013 року вартість сівалки СЗТ-3.6 складає 221 177,00 грн. (а.с. 15).

Листом від 14.09.2013 року позивач надіслав відповідачеві повідомлення про відмову від договору оренди від 14.10.2011 року з вимогою про негайне повернення сільгосптехніки - трактора ЮМЗ, культиватора КПС-4,2 та сівалки СЗТ-3,6, посилаючись на систематичне порушення останнім протягом 2012 - 2013 років зобов'язань щодо сплати орендної плати (а.с. 13 том 1).

У відповідь листом за вих. № 1 від 21.10.2013 року відповідач підтвердив отримання 15.10.2013 року зазначеного листа, але проти розірвання договору оренди висловив заперечення з підстав наявного у позивача боргу перед ним на суму 90 346,00 грн. Приймання в оренду сівалки заперечив, вказуючи на те, що вона йому не передавалася через несправність (а.с. 14 том 1).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд; у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України, є правом, а не обовязком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов`язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом невнесення орендної плати протягом трьох місяців (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Отже, як вірно зазначив господарський суд, в основі припинення договору найму з підстав відмови від нього наймодавця порушення наймачем зобов`язань щодо внесення плати за користування майном протягом трьох місяців підряд.

Відповідач стверджує, що частково сплачував орендну плату за договором від 14.10.2011р., в підтвердження чого надав копії прибуткових касових ордерів і квитанції до них (т.1, а.с.48-54).

При цьому не можливо встановити, яка сума орендної плати була сплачена за договором від 14.10.2011р., оскільки в касових ордерах відсутнє посилання як на підставу платежу на договір оренди від 14.10.2011р., в квитанціях до прибуткового касового ордеру від 19.01.2012р. та від грудня 2011 року лише зазначено підстава платежу: "орендна плата за землю за договором 14/10-11 від 14.10.2011р." (а.с.48, т.1).

В загальному розмірі за вказаними квитанціями сплачено 3 500 грн.

В той же час згідно акту звірки по договору оренди техніки від 14.10.2011р. № 14/10-11, підписаному повноважними представниками сторін, загальне сальдо на 12.04.2013р. на користь ОСОБА_3 складає 90 346 грн. (т.2, а.с.85).

Договором оренди сторони не передбачили строк внесення відповідачем, як орендарем, плати за користування сільськогосподарською технікою.

Пунктом 4.1 договору встановлено лише загальний розмір орендної плати за об»єкт на рік 30 000 грн.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України зобов`язання виконується у певний строк (тремін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач не надав ні господарському суду, ні апеляційній інстанцій доказів на підтвердження пред`явлення ним у період дії договору оренди вимог щодо сплати відповідачем орендної плати за будь-який період.

З врахуванням викладеного відсутні підстави для висновку, що орендна плата не сплачувалася протягом трьох місяців підряд, у звязку з чим відмову від договору позивача як наймодавця не можна вважати правомірною.

Погоджується судова колегія з висновком господарського суду, що вимога позивача про визнання договору оренди від 14 жовтня 2011 року розірваним з 15 жовтня 2013 року не є належним способом захисту, передбаченим ст.16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України, оскільки за своїм змістом позовна заява в цій частині направлена на встановлення юридичного факту, визнання якого за зверненням особи з позовом суперечить нормативним положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України щодо права особи звертатися до суду за захистом свого порушеного або оспорюваного права чи оспорюваного інтересу.

Вказане кореспондується з положеннями п.4.2 Постанови Пленума Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", яким передбачено, що "Господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 Господарського кодексу України, стаття 15 частина 2 статті 16 Цивільного кодексу України) способом захисту порушеного права".

З огляду на викладене не є законними і позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у сумі:

55 000,00 грн. за користування з 01.12.2011 року по 15.10.2013 року сівалкою СЗТ-3,6, культиватором КПС-4,2, трактором ЮМЗ згідно пункту 4.1. договору оренди;

20 000,00 грн. орендної плати за 200 днів користування з 01.12.2011 року по 19.06.2012 року сівалкою СЗТ-3,6, культиватором КПС-4,2, трактором ЮМЗ згідно пункту 5. акту приймання-передачі до договору оренди № 14/10-11 від 14.10.2011 року (із розрахунку 100,00 грн. за 1 добу), а також інфляційних втрат у сумі 21375,00 грн. та 3% річних у сумі 3450,00 грн.

Крім того, слід зазначити, що пунктом 4.1 договору встановлено загальний розмір орендної плати у сумі 30 000 грн. з урахуванням не лише сільгосптехніки, а й земельної ділянки та сараю площею 100 кв.м.

Сторони в договорі не встановили конкретний розмір оренди за користування кожним об»єктом.

Згідно п.п.5, 6 акту прийому передачі від 01 грудня 2011 року оплата за оренду сільгосптехніки нараховується по факту роботи техніки, оплата праці на техніки нараховується по факту роботи.

Проте, позивачем не доведено використання техніки відповідачем, докази стосовно цього відсутні (акти прийому передачі наданих послуг, звіти і таке інше), позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, нарахування орендної плати за користування трактором ЮМЗ та культиватором КПС-4,2 з 12.06.2013 року є неправомірним, оскільки вказана сільгосптехніка відповідно до акту опису й арешту майна від 12.06.2013 року у порядку примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 41/904/334/2013 від 25.02.2013 року про стягнення з Фермерського господарства "Конкурент" на користь ФОП ОСОБА_3 32 000,00 грн. основного боргу, 208,00 грн. 3% річних та 1720,50 грн. судового збору була арештована та передана державним виконавцем Павлоградського міськрайонного управління юстиції на відповідальне зберігання ОСОБА_4 (а.с. 34-35, 39-40 том 1, а.с. 117 том 2).

Згідно ст.179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Укладаючи спірний договір оренди та оформлюючи акт приймання-передачі техніки, сторони не визначили індивідуальні характеристики сівалки СТЗ-3.6, стосовно якої позивач заявляє вимоги про відшкодування відповідачем збитків у сумі 29 500,00 грн.

Разом із тим позивач стверджує про наявність у нього двох сівалок СТЗ-3,6.

Із акту опису й арешту майна від 04.12.2013 року вбачається, що у порядку примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №41/904/334/2013 від 25.02.2013 року про стягнення з Фермерського господарства "Конкурент" на користь ФОП ОСОБА_3 32 000,00 грн. основного боргу, 208,00 грн. 3% річних та 1720,50 грн. судового збору державним виконавцем Павлоградського міськрайонного управління юстиції була арештована сівалка зернотукотравяна СЗТ -3,6А №264 1993 року випуска ТУ 23.2.1871-87 та передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6 (а.с. 34-35, 41-42 том 1, а.с. т. 2).

Крім того, із копії договору купівлі-продажу від 16.04.2013 року, прибуткового касового ордеру № 1 від 16.04.2013 року та накладної № 16/04-13 від 16.04.2013 року вбачається, що сівалка СЗТ-3,6 1993 року випуска була продана Фермерським господарством "Конкурент" в особі ОСОБА_1 ОСОБА_7 за 20000,00 грн. (а.с. 196, 197 том 2).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані сівалки є однією тією ж, а ще одна знаходиться у відповідача позивач суду не надав. Докази щодо того, що відповідач втратив сівалку матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення збитків у сумі 29500,00 грн. від втрати сівалки є необгрунтованими.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Заявлена позивачем до стягнення неустойка за неповернення трьох одиниць сільгосптехніки у сумі 60 500 грн. також задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначено вище, матеріалами справи не доведено, що договір оренди від 14 жовтня 2011 року припинив свою дію, розмір орендної плати за користування трьома одиницями сільгосптехніки.

Доводи апелянта апеляційним господарським судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Лист позивача від 07 листопада 2012 року про вимогу сплатити 107 531 грн. 64 коп. недоотриманої орендної плати в матеріалах справи відсутній, не надавався ані господарському суду, ані апеляційному господарському суду.

Лист позивача від 14 вересня 2013 року про відмову від договору не містить вимогу про сплату орендної плати.

Вимога позивача про повернення орендної плати, яка була викладена в позові №3 від 29 листопада 2013 року, позові №4 від 25 лютого 2014 року не може розцінюватися як вимога в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України, оскільки подання позову є формою господарського процесу, встановленою Законом для захисту оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим для встановлення порушеного права звернення з вимогою щодо оплати орендних платежів здійснюється до подання позову.

Звернення позивача 14 лютого 2015 року до відповідача з вимогою (рахунком) щодо сплати заборгованості з орендної плати (т.2, а.с.201 -203) в період розгляду справи по суті в суді не є належним доказом в розумінні ст.43 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження такого звернення.

При цьому, предявлення вимоги щодо виконання грошового зобовязання згідно ст.530 Господарського процесуального кодексу України не слід розцінювати як досудове врегулювання спору, оскільки вимога на підставі ст.530 Господарського процесуального кодексу України предявляється в разі якщо строк виконання зобовязання в договорі не обумовлений.

Посилання апелянта на те, що згідно положень ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно вважається помилковим.

Згідно ст.628 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном за наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Договором оренди №14/10-11 від 14 жовтня 2011 року встановлено розмір орендної плати на рік. Періодичність платежів, тобто до якого числа кожного місяця здійснюється сплата орендної плати договором не передбачено. Через це, необхідно в даному випадку застосовувати ст.530 Цивільного кодексу України.

В спростування доводів апелянта, що на час прийняття рішення строк договору оренди сплинув, тому обовязок щодо сплати орендної плати наступив слід зазначити, що позивач звернувся до суду 29 листопада 2013 року, тобто до дати закінчення строку дії договору.

Твердження апелянта, що вимога про визнання розірваним договору з 15 жовтня 2013 року підлягала вирішенню на підставі п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України не відповідає нормам процесуального права, оскільки позивачем не заявлялась вимога про розірвання договору оренди.

Посилання апелянта на те, що відповідач повинен оплачувати орендну плату за користування сільгосптехнікою на підставі п.п.5, 6 акту прийому передачі від 01 грудня 2011 року в будь якому випадку, не відповідає умовам договору оренди та акту прийому передачі від 01 грудня 2011 року, згідно якого умовою нарахування орендної плати є факт роботи техніки, що відповідно тягне оплату праці на техніці.

Щодо твердження позивача, що сівалка була втрачена відповідачем, то судова колегія зауважує, що втрата сівалки, яка була передана в оренду відповідачу, матеріалами справи не доведено, як позивач не довів того, яку саме сівалку із двох що належали йому він передав в користування відповідачу.

В той же час посилання відповідача, що сівалку через несправність він не приймав, спростовуються матеріалами справи, оскільки за актом прийому передачі від 01 грудня 2011 року прийняв три одиниці техніки, в тому числі сівалку, без заперечень.

Клопотання відповідача про витребування у позивача доказів в підтвердження права власності позивача на трактор, сівалку, культиватор задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем в порушення приписів ст.38 Господарського процесуального кодексу України не доведено які обставини ці докази можуть підтвердити. Крім того, в матеріалах справи є копії відповідних доказів, на що мається посилання в рішенні суду і в даній постанові.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, зясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, підстави для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року відсутні.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному господарському суді покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.49, 93, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року у справі № 904/9407/13 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Конкурент", с.Оженівка Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Лисенко

Суддя І.М. Науменко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 13.08.15 р.)