ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" серпня 2015 р. Справа № 921/115/15-г/14
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В., розглянув заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" №75 від 28.07.2015р. про розстрочку виконання рішення суду по справі №921/115/15-г/14:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЄТЕКС" вул. Бригадна, 131, м. Одеса, 65010 (пошт. адреса: вул. Краснослобідська, 1, м. Одеса, 65006)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" вул. Промислова, 30, м. Тернопіль, 46002

про стягнення грошових коштів в сумі 235 793,95 грн.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 29.09.14 р.

Учаснику судового процесу роз'яснено її процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності передбачених процесуальним законодавством підстав, технічна фіксація (звукозапис) судового засідання не здійснювалася.

Суть справи:

В провадженні господарського суду Тернопільської області знаходилась справа №921/115/15-г/14 за позовом ТОВ "ОДЄТЕКС" до ТОВ "Т-ПС" про стягнення грошових коштів в сумі 235 793,95 грн., за результатами розгляду якої 08.04.2015р. прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 184 608 грн. боргу; 8 348,88 грн. річних за користування коштами; 21 739,62 грн. втрат від інфляційних процесів; 20 861,62 грн. пені; 11 700 грн. витрат за послуги адвоката та 4 698,43 грн. в повернення сплаченого судового збору.

За наслідками перегляду вказаного судового акту в порядку апеляційного провадження, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р., останній залишений без змін, а апеляційна скарга відповідача - без задоволення.

Водночас, 13.07.2015р. судом апеляційної інстанції винесено додаткову постанову по справі №921/115/15-г/14, згідно якої присуджено до стягнення із відповідача на користь позивача 2 000 грн. витрат за послуги адвоката.

Зважаючи на набрання даними судовими рішеннями законної сили на їх примусове виконання, 23.07.2015р., в порядку ст.ст. 116,117 ГПК України, видано відповідні накази.

28.07.2015р. на адресу господарського суду від ТОВ "Т-ПС" надійшла заява № 75 від 28.07.2015р. про розстрочку виконання рішення по даній справі, яка вмотивована скрутним фінансовим становищем господарського товариства.

Ухвалою суду від 29.07.2015р. подана боржником заява прийнята до розгляду та призначено судове засідання на 05.08.2015р.

У наданих в судовому засіданні поясненнях, повноважний представник ТОВ "Т-ПС" викладені у заяві вимоги підтримала у повному обсязі та додатково пояснила, що наявне в її довірителя майно, в силу укладених товариством кредитних договорів, знаходиться в заставі кредиторів. Просить суд розстрочити виконання рішення згідно до поданого графіку.

Стягувач явку повноважного представника в засідання суду не забезпечив, причин неявки не повідомив. Втім, на адресу суду від останнього надійшли письмові заперечення від 30.07.2015р., якими останній спростовує існування обставин, що з точки зору процесуального законодавства могли б слугувати підставою для розстрочення виконання судового рішення. Водночас, звертає увагу суду на недостовірність та необґрунтованість наведених його контрагентом доводів. Просить в задоволені заяви відмовити.

Явка учасників спору не визнавалась судом обовязковою. Таким чином, позивач вправі був на власний розсуд визначати необхідність участі свого представника у судовому засіданні. З наведеного та зважаючи на закінчення встановленого ч.1 ст.121 ГПК України терміну розгляду заяви, продовження якого чинним законодавством не передбачено (лист Вищого господарського суду України від 11.04.2005 № 01-8/344), справа розглядається за наявними матеріалами за відсутності представника стягувача.

Розглянувши подану заяву, долучені на її обґрунтування докази та вимоги боржника, заслухавши пояснення представника товариства та дослідивши норми чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення судом або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання.

Аналогічні за змістом норми містяться і у ст.36 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається із поданої заяви про надання розстрочки, заявник в її обґрунтування посилається на ряд обставин, які на його думку та переконання утруднюють виконання судового рішення, зокрема:

- важке фінансове становище, обумовлене зниженням виручки та ростом цін на тарифи на енергоносії, сировину, а також зростання курсу іноземних валют до гривні, які безпосередньо впливають на збільшення собівартості продукції та призвели до отримання товариством збитків за перше півріччя 2015 року у сумі 5 000 грн.;

- наявність значних боргових зобовязань по кредитах перед банківським установами в сумі 113 тис. грн. та іншими кредиторами в сумі 1050 тис. грн., які боржник в силу обєктивних обставин не в змозі виконувати;

- відсутність у боржника майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

При цьому заявник зазначає, що накладення виконавчою службою арешту на його рахунки в ході примусового стягнення наявної перед позивачем суми заборгованості призведе до зупинення господарського діяльності товариства, а в подальшому до банкрутства останнього і, як наслідок, невиконання рішення суду у даній справі в цілому.

В той же час, на переконання суду, викладені вище обставини за процесуальним законодавством не можуть слугувати підставою для розстрочення виконання судового рішення.

Так, згідно до правових позицій, що викладені Пленумом Верховного Суду України у п.10 постанови № 14 від 26.12.2003р., задоволення заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, відповідно до ст. 121 ГПК, можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо)

У п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський процесуальний кодекс України не містить переліку таких обставин. Проте, у будь-якому випадку чинне законодавство пов'язує розстрочення виконання судового рішення з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами.

Натомість, наведені відповідачем підстави для розстрочення сум заборгованості, зокрема, кризовий стан не є тією виключною обставиною, яка давала би підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки важке фінансове становище боржника утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин.

З точку зору законодавства, підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

Щодо нестабільної політичної, соціально-економічної ситуації в Україні, то кредитор та боржник є комерційними підприємствами, а відтак, несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Крім того, суд зважає на те, що невиконання відповідачем зобов'язань з оплати поставленого товару негативно відображається і на фінансово - господарській діяльності позивача. В свою чергу, подальше ухилення покупця від сплати заборгованості та невиконання протягом тривалого часу рішення суду безумовно порушує матеріальні інтереси стягувача.

При цьому, суд зазначає, що контрагенти укладаючи договори повинні розраховувати на власну платоспроможність. А у випадку позивача - на своєчасність та повноту оплати наданих послуг чи товару. Натомість матеріали справи вказують на те, що востаннє платежі за спірними договірними зобов'язаннями, боржником здійснювались ще 07.10. 2014 року. Ні на момент звернення позивача до суду, ні після вирішення даного спору судом, боржником будь - яких сум своєму контрагенту оплачено не було.

Слід також зазначити, що наявність заборгованості по кредитним договорам, на яку посилається боржник при зверненні до суду для надання розстрочки, може слугувати лише додатковою перешкодою для виконання судового рішення, а не безумовною підставою для його розстрочення.

Таким чином, обставини, на які відповідач посилається не є виключними, а лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Крім цього, заявником не наведено жодних обґрунтувань розстрочення присудженої до стягнення суми за вказаним у заяві № 75 від 28.07.2015р. графіком.

Разом з тим, не знайшли свого документального підтвердження належними та допустимими доказами посилання заявника щодо перебування належного йому майна в заставі, як забезпечення виконання зобовязання за укладеними з третіми особами кредитними договорами.

При цьому, суд враховує, що в силу ст. 33 ГПК України, обов'язок у доведенні обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається на відповідача.

Оцінивши долучені до заяви звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2015р. та Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 30.06.2015р., на переконання суду не можуть враховуватись, в розумінні ст.ст. 33-34 ГПК України, як належний та допустимий доказ неможливості виконання судового рішення.

Наведені висновки суду ґрунтуються на тому, що станом на 30.06.2015 року на балансі TOB «Т-ПС» були наявні гроші та їх еквіваленти у розмірі 123 тис. грн. та 12 тис. грн. - на рахунках в банках. Більш того, надана звітність свідчить про наявність готової продукції, що може бути реалізована відповідачем, на загальну суму 136 тис. грн., а також виробничі запаси на загальну суму 499 тис. грн.

Окрім цього, з показників рядка 1125 балансу можна простежити наявність та збільшення дебіторської заборгованості відповідача на 600 тис. грн. в той час як заборгованість перед позивачем становить 251 956,55 грн.

В свою чергу, із наданих документів фінансової звітності вбачається, що валовий прибуток товариства за перше півріччя 2015 року становить 559 тис. грн., а інші операційні доходи 316 тис. грн. Вказані показники порівняно з даними за аналогічний період попереднього прямо суперечать твердженням заявника щодо збільшення собівартості продукції та скрутний фінансовий стан підприємства у зв'язку з цим.

З наведеного в сукупності, обставини викладені боржником в заяві № 75 від 28.07.2015р. про розстрочку виконання рішення від 08.04.2015р., суд не розглядає як виняткові, достатньо обґрунтовані та належно підтверджені.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 86, 121 ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС" №75 від 28.07.2015р. про розстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 08.042015р. по справі № 921/115/15-г/14 відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам у справі.

Суддя О.В. Руденко