РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015Справа №910/15353/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській Г.С.

розглянувши справу № 910/15353/15

за позовом приватного підприємства «Метизи-94»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері»;

про стягнення 5873, 08 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Новикова О.І., довіреність № 206-3-15 від 01.04.2015р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне підприємство «Метизи-94» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (надалі - відповідач) про стягнення 5873,08 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час здійснення перевезення, на підставі укладеного між сторонами Договору № Д 987 на транспортно-експедиторські послуги від 23.02.2009р., відповідачем було втрачено частину вантажу, внаслідок чого завдано позивачу збитки на суму 4022,87 грн. та за прострочення сплати яких позивачем додатково нараховані інфляційні втрати в сумі 1784,41 грн. та 3% річних - 65,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2015р. порушено провадження у справі № 910/15353/15, розгляд справи призначено на 02.07.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2015р. розгляд справи №910/15353/15 відкладений на 23.07.2015р. о 12:00, у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважного представника позивача та неподанням сторонами витребуваних судом доказів.

14.07.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли витребувані судом докази, а саме завірена копія накладної №РН-0003539 від 16.10.2015р. та повідомлення №23315 від 09.07.2015р.

23.07.2015р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити присутність представника відповідача по причині відрядження.

У судовому засіданні 23.07.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та подав клопотання про залучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився та витребувані докази не подав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015р. розгляд справи відкладено на 06.08.2015р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподанням витребуваних судом доказів.

31.07.2015р. на алресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення, в яких останній позов підтримав та додатково просив стягнути з відповідача пропорційо до суми задоволених вимог витрати на явку представника позивача в судове засідання, яке відбулось 23.07.2015р., що складаються з вартості залізничних квитків та добових.

Присутній у судовому засіданні 06.08.2015р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач пзов не визнає, посилаючись на те, що в порушення умов договору позивач не задекларував вартість вантажу, а також не здійснив його страхування, у зв'язку з чим матеріальна відповідальність відповідача за завдані збитки повинна встановлюватись з урахуванням умов договору та Правил транспортного експедирування. Крім того, відповідач вказує на те, що Акт приймання вантажу (багажу) по кількості та якості від 10.11.2014р. не підписаний вантажоодержувачем, а відтак не є належним доказом, який свідчить про втрату вантажу

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2014р. позивач (вантажовідправник) передав, а відповідач (експедитор) прийняв у м. Фастів Київської області для перевезення до м. Червоноармійськ Донецької області вантаж - сітку рифлену у кількості 10 шт (вантажних місць), загальною вагою 560 кг, отримувач вантажу - ПАТ «Великоанадольський вогнетриковий комбінат».

Факт прийняття вантажу до перевезення підтверджується квитанцією про прийом вантажу № від 16.10.2014р. Вартість послуг експедитора за перевезення вантажу з урахуванням додаткових послуг склала 1430,00 грн.

За твердженнями позивача, у м. Червоноармійськ Донецької області відповідач видав отримувачу лише 7 шт. сітки. Втрата вантажу у кількості трьох місць сітки вартістю по 1340,96 грн. за кожну підтверджується Актом приймання вантажу (багажу) по кількості та якості №10035 від 10.11.2014р., складеного працівниками відповідача та за участю представника отримувача вантажу.

21.11.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу вих.. № 16214/10 від 17.11.2014р. про відшкодування вартості втраченого вантажу.

Відповідач у своїх відповідях від 01.12.2014р. та від 12.03.2015р. визнав часткову втрату вантажу, проте не погодився із розміром збитків, визначених позивачем, у зв'язку з чим останній звернувся за захистом своїх прав до господарського суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2009р. між позивачем (за договором - замовник/вантажовідправник/вантажоодержувач) та відповідачем ( за договором - експедитор) було укладено Договір № Д 987 на транспортно-експедиторські послуги.

За умовами п. 1.1. договору, замовник (вантажовідправник) надає для перевезення вантаж (багаж), замовник (вантажоодержувач) приймає доставлений на його адресу вантаж (багаж), а експедитор організовує та забезпечує перевезення і супроводження вантажів (багажу), на умовах, обумовлених дійсним договором, Правилами транспортного експедирування вантажів (багажу) № 39 від 20.11.2002р., Правилами перевезень вантажів автотранспортом, Наказ Мінтрансу № 363 від 14.10.1997р., зареєстрований Міністерством юстиції України 20.02.1998р. за№128/2568.

Отже, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Згідно статті 929 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі ст. 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.4.1 договору передбачено обов'язок замовника надати вантаж (багаж) до транспортного експедирування з дотриманням вимог, передбачених Правилами транспортного експедирування вантажів (багажу), а саме: вантаж (багаж) повинен бути затарований, опломбований(опечатаний), промаркований, підгрупованний по вантажоодержувачах. Зданий до транспортного експедирування вантаж (багаж) обов'язково повинен супроводжуватися документами, підтверджуючими кількість та вартість багажу. В разі, якщо супроводжувальні документи упаковані в одному з багажних місць, вантажовідправник повинен зробити надпис «Документи» на упаковці такого багажного місця. У разі пошкодження вантажу, або його втрати, вартість останнього визначається згідно вартості, заявленої при здаванні вантажу до транспортного експедирування, а у разі, якщо вартість вантажу не вказувалась, вартість визначається такою, що дорівнює 50 гривень.

Відповідно до п. 4.5 договору, експедитор несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при його транспортуванні у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством України. Розмір шкоди встановлюється виходячи із задекларованої вартості вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Якщо вантажовідправник не задекларував вартість вантажу, вона вважається такою, що дорівнює 50 (п'ятдесят) гривень.

Як вбачається з квитанції про прийом вантажу № від 16.10.2014р. та не заперечувалось представником позивача під час розгляду справи, під час передачі вантажу для перевезення позивачем вантаж не страхувався та його вартість не зазначалась.

За порушення зобов'язання за договором транспортно-експедиційного обслуговування, відповідно до статті 934 Цивільного кодексу України, експедитор несе відповідальність відповідно до глави 51 цього Кодексу (Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання).

Приписами ч. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Вдповідно до ст.ст.627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами п. 4.1. договору передбачено, що експедитор несе відповідальність за цілісність та якість прийнятого до транспортного експедирування вантажу тільки за умови дотримання вантажовідправником та вантажоодержувачем вимог Правил транспортного експедирування вантажів (багажу), дійсного договору та діючого законодавства, регламентуючого перевезення та експедирування вантажів автотранспортом.

Так, умовами Правил транспортного експедирування вантажів (багажу) № 39 від 20.11.2002р., доданих до матеріалів справи відповідачем, передбачено наступне:

- при здачі вантажу (багажу) до перевезення, вантажовідправник зобов'язаний вказати повне найменування вантажоодержувача і його контактні телефони, а також вказати (задекларувати) вартість зданого до перевезення вантажу (багажу) (п. 1.2.);

- замовник при відправленні вантажу може укласти договір страхування вантажів - разовий на одне транспортування або генеральний на всі транспортування вантажу (далі Договір страхування). Умови страхування, страхові випадки, страхові тарифи та виплати встановлюються у Договорі страхування. Експедитор надає консультативну допомогу замовнику при укладанні договору страхування - роз'яснює замовнику умови договору та Правил страхування вантажів (багажу), затверджених страховою компанією. Страховий платіж і страхова сума вказується в графі «Страхування» в квитанції про приймання вантажу. Замовник самостійно вирішує страхувати або не страхувати свій вантаж (багаж). При відсутності страхування страховий платіж не стягується і страхова сума в квитанції не вказується (п. 7.9);

- у випадках, якщо цінність вантажу не вказана, вантаж не застрахований в індивідуальному порядку, матеріальна відповідальність експедитора перед замовниками встановлюється в розмірі фактичного збитку, але не більше 1000,00 (однієї тисячі) гривень (п. 7.10).

Таким чином, враховуючи, що сторонни в Договорі № Д 987 на транспортно-експедиторські послуги від 23.02.2009р. на власний розсуд передбачили обставини, за яких настає відповідальність експедитора за цілісність та якість прийнятого до транспортного експедирування вантажу, а позивач не дотримався вимог договору та Правил транспортного експедирування вантажів (багажу) № 39 від 20.11.2002р., щодо страхування вантажу та декларування його вартості при здачі вантажу до перевезення, суд вважає правомірними доводи відповідача, що його матеріальна відповідальність перед позивачем встановлюється в розмірі фактичного збитку, але не повинна перевищувати 1000,00 грн.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині нарахування на суму збитків індексу інфляції та 3% річних, оскільки збитки за своєю правовою природою не є грошовим зобов'язанням та їх виникнення підлягає доведенню у встановленому законодавством порядку, а відтак приписи ст. 625 Цивільного кодексу України на стягнення збитків не поширюються.

Беручи до уваги вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Приписами ст. 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад судових витрат, визначений ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні вказаної статті Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (ст.30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою (п. 1.1 постанови № 7 від 21.02.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, які складаються з вартості двох квитків (Запоріжжя-Київ, Київ-Запоріжжя) загальною вартістю 641,32 грн. та добових у сумі 180,00 грн.

Відповідно до п. 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7, судовим експертам, перекладачам, іншим особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень, відшкодовуються: вартість проїзду до місця виклику і назад залізничним, автомобільним, водним і повітряним транспортом; страхові платежі за державне страхування на транспорті, вартість попереднього продажу проїзних документів, проїзд автомобільним транспортом (крім таксі) до залізничної станції, аеропорту, якщо вони знаходяться за межами населеного пункту; найом жилого приміщення; добові в розмірах, встановлених законодавством про службові відрядження. В усіх зазначених випадках відшкодуванню підлягає мінімальна вартість проїзду та мінімальна (для населеного пункту, в якому знаходиться господарський суд) вартість проживання в готелі. Документально підтверджені відомості про таку вартість та про фактичні витрати на проїзд і проживання подаються заінтересованими особами.

Оскільки явка представника позивача визнавалась обов'язковою в судове засідання, яке відбулось 23.07.2015р., тому суд вважає правомірним заявлене позивачем клопотання щодо відшкодування вартості витрат, понесених, у зв'язку з викликом до господарського суду.

Водночас, виходячи з приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору та інші витрати, які пов'язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2; ) на користь приватного підприємства «Метизи-94» (69006, м. Запоріжжя, вул. Портова, 2; ) 1000,00 грн. збитків, 311 грн. 08 коп. - витрат по сплаті судового збору та 139 грн. 84 коп. - витрат понесених, у зв'язку з викликом представника до господарського суду. Видати наказ.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.08.2015р. Суддя А.І. Привалов А.І. Привалов