ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2015 Справа № 905/90/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «НПП Крамтехцентр»
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ГрузТехСнаб» стягнення 21 322,05 дол. США
за участю представників:

від позивачаКоротун С.А. - директор, Цюх О.А. - представник за довіреністю
від відповідача не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП Крамтехцентр» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГрузТехСнаб» заборгованості у розмірі 19260,00 доларів США та пені в сумі 2062,05 доларів США або 42680,31 грн, що еквівалентно згідно з курсом НБУ станом на 18.05.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Контрактом № 21/01-2015 на виготовлення та поставку обладнання від 21.01.2015 щодо здійснення повної оплати вартості поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується ухвалою Економічного суду Вітебської області від 20.07.2015 у справі № 8-2-Ип/2015 про виконання судового доручення іноземного суду.

Оскільки про час та місце судових засідань відповідач був належним чином повідомлений, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позовних вимог, даний спір виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Контрактом № 21/01-2015 на виготовлення та поставку обладнання від 21.01.2015.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності з ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

19.12.1992 Україна приєдналася до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, від 20.03.1992 (постанова Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII «Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності») (далі - Угода).

Ця Угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними (ст. 1 Угоди).

Згідно з пп. в ч. 1 ст. 4 Угоди компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав виконано або має бути повністю або частково виконано зобов'язання з договору, що є предметом спору.

Відповідно до пп. є ч. 1 ст. 11 Угоди права і обов'язки сторін за угодою визначаються за законодавством місця здійснення, якщо інше не передбачене угодою сторін.

У п. 9.2 Контракту № 21/01-2015 на виготовлення та поставку обладнання від 21.01.2015 сторонами погоджено - у всьому, що не врегульовано даним Контрактом, сторони керуються законодавством України.

Предметом спору у даній справи є виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «НПП Крамтехцентр» (Україна, Донецька обл.) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ГрузТехСнаб» (Республіка Білорусь, Вітебська обл.) зобов'язань за Контрактом № 21/01-2015 від 21.01.2015. Місцем виконання зобов'язання щодо передачі відповідачу обладнання за Контрактом є м. Краматорськ Донецької області, що підтверджується актом № 1 прийомки обладнання від 18.02.2015, а тому справа підлягає розгляду господарським судом Донецької області, а права і обов'язки сторін визначаються за чинним законодавством України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

21.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НПП Крамтехцентр» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГрузТехСнаб» (замовник, відповідач) підписано Контракт № 21/01-2015 на виготовлення та поставку обладнання (далі - Контракт).

Відповідно до п. 1.1 Контракту виконавець зобов'язався виготовити та поставити замовнику, а замовник прийняти і оплатити на умовах даного Контракту модуль подрібнення МИ-03 з комплектом запасних частин (далі - обладнання) вартістю 19260,00 дол. США.

Згідно з п. 3.1 Контракту виконавець поставляє обладнання в строк 60-ти календарних днів від дати укладення даного контракту.

Датою поставки вважається дата відмітки митниці країни виконавця (позивача) на транспортному документі.

Пунктом 3.5 Контракту визначено, що поставка здійснюється на умовах DAP склад замовника - Республіка Білорусь, Вітебська обл., Лепельський р-н, Горський с/совет 1, корп. 38 (Інкотермс 2010).

Валютою платежу є: долари США (п. 2.2 Контракту).

Пунктом 2.5 Контракту встановлено, що оплата по даному Контракту здійснюється покупцем на рахунок продавця не пізніше 5-ти календарних днів з дати доставки обладнання на митний термінал покупця ПТО «Лепель», код 07264 Борисовський тракт 146, м. Лепель, Вітебська обл., Білорусь.

На виконання умов Контракту, позивач поставив відповідачу обладнання на загальну суму 19260,00 доларів США, що підтверджується актом № 1 приймання обладнання згідно Контракту від 18.02.2015, міжнародною товаротранспортною накладною СМR №355525 від 19.02.2015.

Позивач свої зобов'язання щодо поставки товару за Контрактом виконав належним чином.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі Контракту, не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що поставка товару позивачем відповідачу на підставі вищевказаних документів здійснювалась на виконання Контракту 21/01-2015 на виготовлення та поставку обладнання від 21.01.2015.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в порушення умов Контракту, вартість отриманого від позивача товару у сумі 19260,00 доларів США позивачу оплатив не в повному обсязі.

Згідно матеріалів справи заборгованість відповідача за Контрактом станом на час звернення до суду з даним позовом (19.05.2015 згідно відмітки суду про одержання позову) становила 19260,00 доларів США.

Разом з цим, з поданої позивачем довідки № Г-31.0.0.0/1-4173 від 02.07.2015, виданої Краматорським філіалом ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що в рахунок оплати за Контрактом № 21/01-2015 від 21.01.2015 відповідачем 20.05.2015 та 08.06.2015 здійснено оплату у загальній сумі 2000,00 доларів США.

Представники позивача в судовому засіданні підтвердили сплату відповідачем коштів у розмірі 2000,00 доларів США, в якості погашення частини спірної заборгованості.

Таким чином, станом на момент вирішення спору заборгованість у розмірі 2000,00 доларів США у відповідача відсутня.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 2000,00 доларів США підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Решту суми боргу в розмірі 17260,00 доларів США за отримане обладнання відповідач не сплатив, наведеного позивачем розрахунку не спростував.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 17260,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом враховано, що абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд зазначає, що станом на 05.08.2015 заборгованість в сумі 17260 доларів США за офіційним курсом НБУ (http://www.bank.gov.ua; 2171,4134 грн за 100 дол. США) на цю дату складає 374785,95 грн. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Враховуючи те, що боржником за позовом є особа нерезидент України, то задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу за зовнішньоекономічним контрактом можливе шляхом стягнення іноземною валюти, а саме доларів США.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2062,05 доларів США або 42680,31 грн, що еквівалентно згідно з курсом НБУ станом на 18.05.2015.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати згідно п. 2.5 даного Контракту замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,15% від суми недоплати за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Визначений сторонами у договорі розмір пені за період її нарахування позивачем (з 06.03.2015 по 18.05.2015) не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а тому розрахунок пені проводиться відповідно до розміру пені, встановленого Договором.

Як зазначено в абз. 7 п. 8.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманого товару встановлений судом, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 42680,31 грн (сума еквівалентна 2062,05 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2015 - дату складання позовної заяви та розрахунку) є правомірними та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Суд також відзначає, що оскільки суд обмежений розміром позовних вимог, визначеним позивачем, пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті визначеному позивачем станом на 18.05.2015, оскільки офіційний курс НБУ долара до гривні станом на 19.05.2015 (дата подання позовної заяви) є більшим, ніж станом на 18.05.2015.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до господарського суду Донецької області 19.05.2015 (згідно штампу відділу документального забезпечення та контролю господарського суду Донецької області).

Оскільки сплата відповідачем частини заборгованості у розмірі 2000,00 дол. США здійснена після звернення позивача до суду з позовом, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та підлягає стягненню на користь позивача.

Статтею 3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що мова господарського судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики».

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судові документи складаються державною мовою.

За таких обставин, рішення у справі складено українською мовою.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГрузТехСнаб» (юридична адреса: Республіка Білорусь, 211171, Вітебська обл., Лепельський р-н, Горська сільська рада, 1, корп. 38; поштова адреса: Республіка Білорусь, 220075, м. Мінськ, пр. Партизанський, 174/22, оф. 306, реєстраційний номер 191495069) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП Крамтехцентр» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 8, ідентифікаційний код 30569266) основний борг у розмірі 17260 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят) доларів США 00 центів, пеню у розмірі 42680 (сорок дві тисячі шістсот вісімдесят) грн 31 коп. та судовий збір у розмірі 8826 (вісім тисяч вісімсот двадцять шість) грн 48 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. Провадження у справі № 905/90/15 в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГрузТехСнаб» суми основного боргу у розмірі 2000,00 доларів США припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 10.08.2015

Суддя М.В. Сажнева