РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. Справа № 918/1298/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Демидюк О.О.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" на рішення господарського суду Рівненської області від 04.06.15 р.

у справі № 918/1298/14 (суддя Політика Н.А. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"

про стягнення заборгованості зі сплати наданих послуг та штрафних санкцій в сумі 7071379,02 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 15.06.2015 року);

третьої особи - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04.06.2015 року позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" про стягнення заборгованості зі сплати наданих послуг та штрафних санкцій в сумі 7071379,02 грн. задоволено частково. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ТЕП Транско" заборгованість в сумі 6 517 204,22 грн., витрати на оплату послуг ТзОВ "Правова допомога" в сумі 3 000,00 грн. та судовий збір в сумі 67 352,82 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 554 174,80 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач - ТОВ "ТЕП Транско" у відзиві на апеляційну скаргу та його представник безпосередньо в судовому засіданні вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 27.07.2015 року представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

В судове засідання 11.08.2015 року представники позивача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.2 ухвали апеляційного суду від 27.07.2015 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення місцевого господарського суду - скасувати частково.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 грудня 2013 року між ТзОВ "ТЕП Транско" (виконавець/позивач) та ТзОВ "Рівненський насіннєвий завод" (Євронасіння) (замовник/відповідач) був укладений договір на транспортно-експедиторське обслуговування №ТЭО-20/12-13 (далі - договір, т.1 а.с.10-14), відповідно до п.1.1 якого виконавець приймає на себе зобов'язання за дорученням замовника організувати доставку вантажу залізничним транспортом на території України та/або на експорт (країни СНД, Євросоюзу та інші, зазначені в заявці замовника) та здійснити необхідні розрахунки з перевізниками, інспекціями, регіональними митницями, брокерськими та іншими організаціями, причетними до доставки вантажів. Характер і обсяг вантажу, що доставляється, вид транспорту, пункти відправлення і призначення, а також вартість наданих послуг зазначаються в Додатках до договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 3.3 договору визначено, що замовник зобов'язаний оплатити надані послуги відповідно до Додатків, на основі виставлених рахунків виконавця.

Відповідно до п.4.1 договору, при відвантаженні різної продукції вартість експедирування обумовлюється в Додатках стосовно до кожної товарної позиції (товарна позиція - одна вагонна норма).

Згідно п.4.2. договору вартість експедирування, форма оплати, порядок розрахунків і сума договору обумовлюється сторонами в Додатках. Оплата послуг виконавця здійснюється на основі акту прийому-передачі послуг і виписаного виконавцем рахунку-фактури.

Штраф за невиконання плану перевезення, недовантаження вагонів, плата за користування вагонами, що виникли з вини замовника, оплачуються за його рахунок (пункт 4.5 договору).

Сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за договором (п.5.1 договору).

Відповідно до п.4.6 договору, при завершенні перевезення між сторонами відбувається остаточна звірка розрахунків, яка оформляється актом. Сума виявленої дебіторської, кредиторської заборгованості перераховується протягом 5-ти банківських днів після підписання акту звірки.

Згідно п.4.7 договору сторона, яка отримала акт звірки, підписує і повертає його протягом 5-ти робочих днів, в разі незгоди направляє свої зауваження протягом 5-ти робочих днів.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 року (пункт 9.1. договору).

В пункті 1 додатку №2А до договору сторони домовилися визначити порядок забезпечення замовника рухомим складом з супутніми послугами і оплату за це наступним чином:

1.1.Виконавець забезпечує перевезення вантажу замовнику рухомим складом на території України в кількості 124 вагона-зерновоза, які виконавець зобов'язаний надати замовнику на дату не пізніше 01 лютого 2014 року для користування ними в період до 01.04.2014р. включно.

1.3. Доставка рухомого складу до станції першого навантаження і до станції здачі в кінці періоду роботи здійснюється за рахунок виконавця, з наступною компенсацією Замовником в розмірі 50% вартості доставки у двох випадках.

1.4. Вартість користування одною одиницею рухомого складу з супутніми послугами за одну добу складає еквівалентно в гривнях 44 (сорок чотири) долара США за 1 вагон на добу, враховуючи ПДВ (20%) за середньозваженим курсом міжбанківського валютного ринку України за день, що передує дню рахунку виконавця. Вартість користування включає винагороду виконавця в розмірі еквівалентно в гривнях 1,50 долара США за 1 вагон на добу, включаючи ПДВ.

1.5. Зобов'язання замовника по оплаті передбачених договором платежів забезпечуються наступним чином:

- попередня оплата здійснюється замовником протягом трьох банківських після виставлення рахунку виконавця за 30 діб користування рухомим складом;

- наступна оплата здійснюється щомісячно, в строк не пізніше 5 банківських днів до початку поточного місяця на підставі рахунку, виставленого виконавцем;

- при не внесенні платежів в установлені строки виконавець має право зупинити свій рухомий склад до внесення платежів з перевиставленням на замовника витрат, пов'язаних з простоїв і нарахуванням плати;

- замовник може здійснити попередню оплату за повний період користування рухомим складом.

Договір та додатки до договору підписані уповноваженими представниками позивача і відповідача, їх підписи скріплені відтисками печаток.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивач на виконання умов договору в період з 31 грудня 2013 року по 02 квітня 2014 року надав відповідачу експедиторські послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 16 067 383 грн. 01 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами про виконання робіт (надання послуг), підписаними обома сторонами без будь-яких зауважень чи (або) заперечень щодо вартості наданих послуг (т.1 а.с. 24-58, т. 2 а.с.120-121).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за надані послуги здійснив частково, на загальну суму 9 550 178 грн. 79 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та актом звірки взаєморозрахунків (т.1, а.с.22-23, т.2 а.с.60-101).

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість в розмірі 6 517 204 грн. 22 коп. (16 067 383,01-9 550 178,79).

На претензію від 11.08.2014 року за №11/08-14ю з вимогою в добровільному порядку ліквідувати наявний борг, відповідач відповіді не дав, розрахунків не здійснив (а.с.112-118).

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не надано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 6 517 204,22 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 929, 930 ЦК України.

При цьому, посилання скаржника на те, що позивачем не надано доказів виконання п.4.3 договору щодо складання розрахунків вартості експедирування, а також на те, що ані в договорі, ані в додатках до нього не зазначено порядок нарахування винагороди виконавця колегією суддів до уваги не беруться з огляду на таке.

Відповідно до п.4.3 договору, розрахунок вартості експедирування складається по статтях витрат, додається до Доповнень до цього договору і є невід'ємною частиною кожного доповнення.

Як вбачається з матеріалів справи, на кожне замовлене перевезення був складений відповідний Додаток до договору, в якому було зазначено розрахунок вартості експедирування вантажу і розмір винагороди виконавця, а на виконання Додатків був складений відповідний акт про виконання робіт. Усі додатки є невід'ємною частиною договору.

Зокрема, в Додатку №3 від 24.01.2014р. (т.1, а.с.61) зазначено що виконавець та замовник затверджують вартість перевезення зерна кукурудзи фуражної рухомим складом в наступних розмірах:

ст. Здолбунів/2 - ст. Одеса-порт-експ/1 інвентарним вагоном ставка ПДВ за 1 тонну 244,00 грн.

ст. Здолбунів/2 - ст. Жовтнева-експ./4 власним вагоном ставка з ПДВ за 1 тонну 206,50 грн.

Ставка включає в себе: оплату провізних платежів та додаткових зборів, встановлення ЗПП, оформлення дозволу та сертифікатів ДІСГУ, оформлення карантинних сертифікатів, карантинної експертизи, дозволу Держголовкарантину, оформлення ветеринарної експертизи, ветеринарного свідоцтва з відміткою ПДВК, експертизу ГМО, винагорода виконавця в розмірі - 7,50 грн. за 1 тонну в т.ч. ПДВ.

В акті №15 від 31.01.2014р. (т.1, а.с.38) зазначено, що виконавцем в повному обсязі і якісно надані транспортно-експедиторські послуги згідно Додатку №3 від 24.01.2014р. і додається таблиця, де зазначений розрахунок винагороди виконавця та транспортно-експедиторських послуг. Вказаний акт (як і інші навні в матеріалах справи акти про виконання робіт (надання послуг)) підписані відповідачем без будь-яких зауважень/заперечень щодо вартості наданих послуг.

Крім того, в п.4.1 договору зазначено, що при відвантаженні різноманітної продукції вартість експедирування визначається у доповненнях відносно кожної товарної позиції (товарна позиція - одна вагонна норма).

Нарахування винагороди виконавця передбачено і статтею 929 ЦК України.

Безпідставними є також твердження апелянта про ненадання доказів направлення рахунків-фактур на оплату наданих послуг, оскільки в матеріалах справи містяться докази електронного направлення відповідачу рахунків-фактур на оплату наданих послуг (т.2, а.с.131-204).

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 554 174 грн. 80 коп., оскільки її нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 2.1 Постанови № 14 від 17.12.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Як встановлено судами обох інстанцій, умовами договору №ТЭО-20/12-13 від 20.12.2013 року відповідальності замовника у вигляді сплати пені за несвоєчасну оплату отриманих послуг, не передбачено.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 10 000, 00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" наголошено на тому, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2014 року між ТОВ "ТЕП Транско" (замовник/позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Правова допомога" (виконавець) був укладений договір про надання послуг (т.1, а.с.72-74), предметом якого є зобов'язання виконавця надати замовнику юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього (представництва) в судах, органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, органах державної податкової служби та інших органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та послуги щодо ведення бухгалтерського та податкового обліку, аудиторські послуги. За послуги, надані виконавцем замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі, визначену актами виконаних робіт, шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця (п.4 договору про надання послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача у даній справі був ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності б/н від 12.01.2015 року.

В розумінні ст.ст. 48 та 49 ГПК України судовими витратами є лише оплата тих послуг, що надаються адвокатами, які відповідають вимогам ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 13, 14, 15 вказаного Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", де зазначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Таким чином, судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались саме адвокатом, а не будь-яким представником.

Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Як вбачається, на виконання умов договору ТзОВ "Правова допомога" надало позивачу передбачені договором юридичні послуги пов'язані із судовим захистом на загальну суму 10 000,00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт від 31.07.2014р. (т.2, а.с.205).

За надані юридичні послуги позивач сплатив грошові кошти в розмірі 10 000 грн. (платіжне дорученням №711 від 02.09.2014р. (т.1, а.с.75)) на користь ТзОВ "Правова допомога", а не адвокату.

При цьому, позивачем не надано ні суду першої інстації, ні апеляційному суду, що юридичні послуги були надані саме адвокатом. В матеріалах справи відсутні копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що правова природа зазначених витрат позивача не є витратами на оплату послуг адвоката в розумінні статті 44 ГПК України, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 10 000,00 грн. за надання юридичних послуг.

З огляду на це, рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача витрат на оплату послуг ТзОВ "Правова допомога" в розмірі 3000,00 грн. слід скасувати, як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задоволити частково, рішення господарського суду Рівненської області слід скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" витрат на оплату послуг ТзОВ "Правова допомога" в розмірі 3 000,00 грн., як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 04.06.2015 року у справі №918/1298/14 в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський насіннєвий завод (Євронасіння)" витрат на оплату послуг ТзОВ "Правова допомога" в розмірі 3 000,00 грн. - скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Огороднік К.М.