ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" серпня 2015 р. Справа № 918/213/13-г

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали скарги Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення в сумі 19 701 252 грн. 76 коп.

Представники:

Від заявника (ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"): Столярець О.В. (довіреність від 09 червня 2015 року);

Від боржника (ПАТ "Рівнеазот"): Гуз С.Б. (довіреність від 16 грудня 2014 року);

Від органу ДВС: Синіцька Н.В. (довіреність від 27 квітня 2015 року);

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення 3 % річних в розмірі 19 701 252,76 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26 березня 2013 року № 918/213/13-г (суддя Мамченко Ю.А.) позов задоволено повністю.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 17 липня 2014 року рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

16 травня 2014 року на виконання рішення господарського суду від 26 березня 2013 року № 918/213/13-г видано наказ (суддя Бережнюк В.В.), яким стягнено з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 19 701 252,76 грн. 3 % річних та 68 820,00 грн. судового збору.

Ухвалою від 01 жовтня 2014 року відстрочено виконання рішення господарського суду Рівненської області від 26 березня 2013 року у справі № 918/213/13-г строком на 3 роки, у зв'язку з чим виконання судового рішення зупинено на час відстрочки (виконавче провадження за № 43695159).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2014 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 19 лютого 2015 року, ухвалу господарського суду Рівненської області від 01 жовтня 2014 року змінено, викладено пункт 2 в такій редакції: "Відстрочити виконання рішення господарського суду Рівненської області від 26.03.2013 року в цій справі строком на 7 місяців до 01.05.2015 року". В іншій частині ухвалу господарського суду Рівненської області від 01 жовтня 2014 року в цій справі залишено без змін.

21 квітня 2015 року через службу діловодства господарського суду Рівненської області від Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" надійшла заява про відстрочку виконання рішення суду.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Рівненської області від 22 квітня 2015 року № 01-04/26/2015 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бережнюк В.В. та на підставі пунктів 2.3.47, 2.3.50 - 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматичний розподіл, відповідно до якого справа № 918/213/13-г передана на розгляд судді Андрійчук О.В.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05 травня 2015 року заяву Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 26 березня 2013 року у справі № 918/213/13-г задоволено частково та відстрочено виконання рішення господарського суду Рівненської області строком на 10 місяців, тобто до 06.03.2016 року. Вказана ухвала постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 червня 2015 року скасована, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні заяви ПАТ "Рівнеазот" про відстрочку виконання рішення суду.

18 червня 2015 року через службу діловодства господарського суду Рівненської області від Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою суду (суддя Андрійчук О.В.) від 22 червня 2015 року подану заяву про розстрочку виконання рішення суду прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено на 02 липня 2015 року.

02 липня 2015 року, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності суддею Андрійчук О.В., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 918/213/13-г, за результатами якого справа передана на розгляд судді Качуру А.М.

Ухвалою суду від 13 липня 2015 року господарським судом відмовлено Публічному акціонерному товариству "Рівнеазот" в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.

17 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернулось до господарського суду Рівненської області з скаргою на дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 21 липня 2015 року господарським судом прийнято до розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, розгляд скарги призначено до слухання в судовому засіданні на 06 серпня 2015 року.

06 серпня 2015 року ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" подано до суду заперечення на скаргу ПАТ "Рівнеазот" на дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні представник скаржника (ПАТ "Рівнеазот") підтримав подану скаргу.

В судовому засіданні представник стягувача (ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") просив суд відмовити в задоволенні скарги ПАТ "Рівнеазот" на дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні представник органу ДВС просив суд відмовити в задоволенні скарги ПАТ "Рівнеазот" на дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи подану скаргу скаржник (ПАТ "Рівнеазот") зазначає, що дії державного виконавця по винесенню постанови про розшук майна боржника є противоправним, а постанова незаконною, оскільки розшук транспортного засобу боржника державний виконавець може здійснити лише у разі необхідності, але при цьому державний виконавець повинен виконати ряд дій по виконанню рішення суду, а саме: з'ясувати у власника, або органу державної реєстрації про наявність та належність транспортних засобів, їх місця знаходження, та прийняти всі міри по виконанню рішення іншим шляхом, тільки після цього, у разі необхідності, якщо місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника невідоме, може оголосити розшук транспортних засобів.

Оскільки державному виконавцю відомо про місце знаходження транспортних засобів боржника, їх ідентифікаційні дані, та вчиняти дії по розшуку даних автомобілів не було необхідності.

Разом з тим, державним виконавцем оголошено в розшук 192 транспортні засоби, загальна вартість яких перевищує суму стягнення з урахуванням виконавчих витрат.

На момент винесення постанови про оголошення транспортних засобів у розшук, потреби у виконанні таких дій, передбачених статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця не було, в зв'язку з чим винесена постанова про оголошення розшуку є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене скаржник просить суд визнати дії державного виконавця - в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Селезньова М.О, по винесенню постанови про розшук майна боржника від 15 липня 2015 року ВП № 43695159 протиправним, та скасувати постанову про розшук майна боржника від 15 липня 2015 року ВП № 43695159.

Розглянувши матеріали скарги суд вважає за необхідне зазначити наступне.

23 червня 2015 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 43695159.

15 липня 2015 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Селезньовим Максимом Олександровичем при примусовому виконанні наказу господарського суду Рівненської області від 16 травня 2014 року № 918/213/13-г винесено постанову про розшук майна боржника, в якій зазначено, що у строк встановлений для самостійного виконання вимоги виконавчого документа виконані боржником не були, в силу чого, відносно ПАТ "Рівнеазот" була розпочата процедура скерована на примусове виконання вимог судового рішення.

За інформацією центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів УДАІ в м. Києві та НАІС ДДАІ МВС України за ПАТ "Рівнеазот" зареєстровано транспортні засоби (згідно з переліком).

Враховуючи викладене, керуючись статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про оголошення в розшук транспортних засобів, які належать ПАТ "Рівнеазот" згідно з переліком вказаним у постанові.

Згідно з положеннями статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до положень статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Вказані дії є правом державного виконавця, яке останній може реалізувати на тій чи іншій стадії виконавчого провадження в залежності від фактичних обставин провадження. При цьому, визначення міри необхідності здійснення заходів по розшуку транспортних засобів боржника відноситься до повноважень державного виконавця, що здійснює виконавче провадження.

Суд наголошує, що відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" (стаття 11), державний виконавець зобов'язаний вжити всіх необхідних та передбачених цим Законом заходів з примусового виконання рішень.

Суд також зазначає, що рішення господарського суду в наданий для добровільного виконання строк боржником не виконано, разом з тим, боржник не скористався своїм правом передбаченим статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення.

Боржник не надав державному виконавцю перелік транспортних засобів які знаходяться в його наявності та можуть бути реалізовані з метою виконання рішення суду.

Також скаржник зазначає, що державним виконавцем на момент винесення постанови оголошено в розшук 192 транспортні засоби, загальна вартість яких перевищує суму стягнення.

Обставини щодо загальної вартості транспортних засобів, на які посилається скаржник, не підтверджені жодними доказами, натомість чинним законодавством не встановлено обмеження щодо вартості майна яке державний виконавець може оголосити в розшук за своєю постановою.

Відповідно до статті 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України. Усі судові рішення викладаються у письмовій формі.

В статті 115 ГПК України також відображено принцип обов'язковості судових рішень.

Так, відповідно до положень вказаної статті, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Відповідно до пункту 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як визначено пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Таким чином, усі судові рішення, що приймаються судами України є обов'язковими до виконання усіма суб'єктами публічних та приватних правовідносин. Обов'язкові до виконання судові рішення можуть бути виконані зобов'язаними особами у добровільному порядку, а у випадку відсутності добровільного виконання судові рішення виконуються примусово у порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з положеннями статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Пунктом 9.13. постанови пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 27 жовтня 2012 року № 9 роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи, що провадження з примусового виконання полягає у сукупності дій спрямованих на примусове виконання рішення та, в разі необхідності, може передбачати дії з розшуку транспортних засобів боржника, господарський суд вважає, що скарга є необґрунтованою, а тому її слід відхилити. Скаржником не доведено неправомірності дій державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 121-1 Господарського процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на дії державного виконавця по винесенню постанови про розшук майна боржника від 15.07.2015 р. ВП № 43695159 відхилити.

2. Ухвалу направити сторонам у справі та Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суддя Качур А.М.