РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015Справа №910/13289/15

За позовомПриватного багатопрофільного підприємства «Технікс»
доПублічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»
простягнення 346 732,35 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Журба М.В.
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне багатопрофільне підприємство «Технікс» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (надалі - «Товариство») про стягнення 346 732,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 24.03.2014 р. у справі №910/1726/14 стягнуто з Товариства на користь Підприємства борг у розмірі 868 584,84 грн., 3% річних у розмірі 50 473,11 та судовий збір у розмірі 18 382,00 грн. Відповідачем рішення господарського суду міста Києва від 24.03.2014 р. у справі №910/1726/14 було виконано частково, а тому позивачем додатково нараховані 3% річних у розмірі 15 205,49 грн. та інфляційні у розмірі 331 526,86 грн. за період прострочення з 02.10.2014 р. по 15.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.06.2015 р.

Судове засідання, призначене на 17.06.2015 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи призначено на 22.07.2015 р.

Судове засідання, призначене на 22.07.2015 р., було перенесено на 04.08.2015 р., про що сторони були належним чином повідомлені.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, вимоги ухвал суду не виконав, 30.07.2015 р. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його представника у відпустці.

Судом в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено з огляду на те, що відповідач не позбавлений можливості на підставі ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України уповноважити будь-яку особу для представництва власних інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2011 р. між Підприємством та Дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якого є Товариства, було укладено договір №УГВ 3880/11-11 про закупівлю товарів за державні кошти.

На виконання умов вказаного договору згідно акту прийому-передачі №1/22 від 01.01.2012 р. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 868 584,84 грн., який останнім належним чином оплачений не був.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.03.2014 р. у справі №910/1726/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2014 р., стягнуто з Товариства на користь Підприємства борг у розмірі 868 584,84 грн., 3% річних у розмірі 50 473,11 та судовий збір у розмірі 18 382,00 грн.

28.05.2014 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Спір у справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати переданого товару за договором №УГВ 3880/11-11 від 20.07.2011 р.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 15 205,49 грн. та інфляційні у розмірі 331 526,86 грн., які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 02.10.2014 р. по 15.05.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявність грошового зобов'язання відповідача по сплаті позивачу вартості виконаних робіт у розмірі 868 584,84 грн. підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 24.03.2014 р. у справі №910/1726/14.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2014 р. у справі №910/1726/14 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне грошове зобов'язання відповідачем перед позивачем як станом на момент звернення до суду із даним позовом, так і на момент винесення рішення виконано частково, а саме сплачено 50 000,00 грн., що не заперечується представниками сторін.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 15 205,49 грн. та інфляційні у розмірі 331 526,86 грн., які нараховані за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 02.10.2014 р. по 15.05.2015 р., а відтак позовні вимоги Підприємства є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) на користь Приватного багатопрофільного підприємства «Технікс» (36014, М. Полтава, вул.. Жовтнева, 54, оф. 407, ) 3% річних у розмірі 15 205 (п'ятнадцять тисяч двісті п'ять) грн. 49 коп., інфляційні у розмірі 331 526 (триста тридцять одна тисяча п'ятсот двадцять шість) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 6 934 (шість тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 65 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.08.2015 р.

Суддя В.П. Босий