ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2015 р. Справа № 911/2261/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН»;

про стягнення 8 120,19 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 17.06.2015 р.)

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН» про стягнення 8 120,19 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.05.2015 року порушено провадження у справі № 911/2261/15 та призначено справу до розгляду на 22.06.2015 року.

18.06.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання № 128 від 17.06.2015 року про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 22.06.2015 року, представники сторін не зявилися, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 29.05.2015 року не виконали, позивач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. У звязку з чим, розгляд справи відкладався до 07.07.2015 року.

06.07.2015 року від позивача у справі надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач здійснивши перерахунок позову, просить стягнути з відповідача всього 37051,21 грн., з яких 6069,97 грн. 3% річних та 30981,24 грн. інфляційних.

У звязку з перебуванням судді Карпечкіна Т.П. на лікарняному, розгляд справи 07.07.2015 року не відбувся і ухвалою від 13.07.2015 року судове засідання було призначено на 04.08.2015 року.

Також, 10.07.2015 року відповідач подав до суду відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності.

03.08.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, яке відбулось 04.08.2015 року представник відповідача не зявився, позивач вимог ухвали Господарського суду Київської області від 29.05.2015 року не виконав. У звязку з чим, розгляд справи відкладався до 13.08.2015 року. Також, ухвалою від 04.08.2015 року за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду справи № 911/2261/15.

12.08.2015 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання № 156 від 12.08.2015 року про зупинення провадження у справі.

12.08.2015 року позивачем через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 13.08.2015 року представник позивача не зявився, відповідач заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві, підтримав подану 12.08.2015 року заяву про зупинення провадження у справі, в задоволенні якої судом відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані ними докази та пояснення, суд

встановив:

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.05.2013 року у справі № 910/2643/13, яке не оскаржувалось, відповідно набрало законної сили, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН» на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 139 651,40 грн. за Договором на розроблення техніко-економічного обґрунтування № 14-07/09 від 14.07.2009 року.

Зокрема, як встановлено судом у справі № 910/2643/13, 14.07.2009 року між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН» (субпідрядник) було укладено договір на розроблення техніко-економічного обґрунтування, відповідно до умов якого генпідрядник доручає та фінансує, а субпідрядник бере на себе зобовязання по виготовленню техніко-економічного обґрунтування проведення теплоцентралі «Південна» на тверде паливо.

Відповідно до п. 3.1. Договору № 14-07/09 вартість проектних робіт на дату укладення Договору № 14-07/09 складала 687595,20 грн. (з ПДВ).

Згідно умов п. 3.2.1 договору, протягом 5 календарних днів з моменту укладення договору, генпідрядник перераховує на рахунок субпідрядника 50% передоплати від загальної суми договору, що становить 343 797,60 грн. Зазначена сума була перерахована позивачем 17.07.2009 року, що підтверджує факт належного виконання позивачем умов договору стосовно здійснення передоплати.

В подальшому, 23.02.2010 року була укладена угода про розірвання договору № 04-07/09 від 14.07.2009 року. Також відповідно до п.3 угоди, сторони домовились про повернення передоплати в сумі 343797,60 грн.

Однак, відповідач зобовязання з повернення передплати виконав частково на суму 160 000,00 грн., решта суми 183 797,60 грн. відповідачем не була повернута.

Вимога про повернення авансу була надіслана відповідачу 23.12.2011 року (претензія №39-3867 від 23.12.2011 року).

В ході розгляду справи № 910/2643/13 суд частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача 139 651,40 грн. боргу, оскільки встановив, що в порядку ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України підлягають зарахуванню зустрічні однорідні вимоги сторін на суму 44 146,20 грн.

Як зазначає позивач, що не заперечено та не спростовано відповідачем, рішення Господарського суду Київської області від 20.05.2013 року у справі № 910/2643/13 про стягнення 139 651,40 грн. боргу відповідачем своєчасно та в повному обсязі не було виконано, кошти сплачувались частинами і остаточно були сплачені лише в березні 2015 року.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання (встановленого рішення Господарського суду Київської області від 20.05.2013 року у справі № 910/2643/13) в сумі 139 651,40 грн., позивач просить стягнути з відповідача за період прострочення 3% річних та інфляційні на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (згідно заяви про збільшення позовних вимог), позивач просить стягнути 6069,97 грн. 3% річних за період з 17.06.2013 року (тобто після винесення та набрання законної сили рішенням у справі № 910/2643/13) по кінець лютого 2015 року та 30981,24 грн. інфляційних за період з червня 2013 року по лютий 2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як визначено в п. 5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого кодексу.

Пунктом 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У звязку з тим, що рішення Господарського суду Київської області від 20.05.2013 року у справі № 910/2643/13 набрало законної сили, на період прострочення відповідного грошового зобовязання можуть нараховуватись 3% річних та інфляційні.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нараховані 3 % річних та інфляційні (згідно заяви про збільшення позовних вимог) по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, однак позивачем допущені арифметичні помилки у розрахунках 3 % річних.

Судом було здійснено правильний розрахунок 3 % річних, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню 6033,14 грн. 3 % річних.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку давності щодо заявлених в позові вимог, суд зазначає, що 3% річних та інфляційні нараховані на грошове зобовязання, яке виникло з відповідного судового рішення у справі № 910/2643/13 від 20.05.2013 року і таке судове рішення є підставою для переривання строку давності щодо невиконаного зобовязання боржника.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається, зокрема, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно, на момент звернення позивача до суду в травні 2015 року, строк давності щодо встановленого рішенням суду від 20.05.2013 року у справі № 910/2643/13 грошового зобовязання не закінчився.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 37014,38 грн. з яких 6033,14 грн. грн. 3 % річних та 30981,24 грн. інфляційних. Позовні вимоги в частині стягнення 36,83 грн. 3 % річних не підлягають задоволенню у звязку з неправильним нарахуванням.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН» (Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петрушки, вул. Миру, 25в, код 23242634) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, код 05506460) 6033,14 (шість тисяч тридцять три) грн. 3% річних, 30981,24 (тридцять тисяч девятсот вісімдесят одна) грн. інфляційних та 1825,18 (одна тисяча вісімсот двадцять пять) грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.08.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін