РІШЕННЯ

"12" серпня 2015 р.Справа № 921/645/15-г/10
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання Клим Т.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Приватного агропромислового підприємства " Воля-2000 " с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області , ;

до відповідача: приватного підприємства " Аскорд ", 46002, м. Тернопіль вул. Бродівська , буд. 44 , ;

про стягнення боргу в сумі 118 633,76 грн.

За участю представників:

Позивача: ОСОБА_1 представника , довіреність від 15.07.2015 року ;

Відповідача: ОСОБА_2 представника , довіреність від 16.07.2015 року ;

У судовому засіданні представнику позивача розяснено процесуальні права та обовязки відповідно до статей 20,22 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: Приватне агропромислове підприємство " ОСОБА_1 -2000" с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області подало до господарського суду Тернопільської області позов і просить стягнути з приватного підприємства " Аскорд " м. Тернопіль заборгованість в загальній сумі 118633,76 грн., з яких: 65739,00 грн. сума основного боргу ; 3014,99 грн. трьох відсотків річних; 49879,77 грн. інфляційні втрати ; відшкодування понесених судових витрат просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав суду Договір купівлі-продажу № 121 від 28 листопада 2013 року ; Накладні на відпуск матеріальних цінностей ; Претензія № 47 від 19.03.2015 року; Повідомлення № 52 від 29.04.2015 року та інші документи, які знаходяться в матеріалах справи.

Посилається на приписи статей 525,526,612,624,625,629,692 ЦК України, 193 Господарського кодексу України .

Ухвалою господарського суду від 01 липня 2015 року прийнято позовні матеріали до розгляду, порушено провадження у справі № 921/645/15-г/10 та призначено судове засідання за участю представників сторін о 10 годині 20 хвилин 17 липня 2015 року.

Ухвала господарського суду про призначення судового засідання була направлена сторонам по справі за адресами, вказаними у позовній заяві рекомендованою кореспонденцією.

Представники сторін у судове засідання 17 липня 2015 року прибули ; суд перейшов до розгляду справи по суті , заслухав пояснення представників сторін : позивача , який підтримав заявлені позовні вимоги з підстав , викладених у позовній заяві та відповідача , який заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Згідно клопотання представника відповідача в с судовому засіданні оголошувалася перерва до 15 год. 15 хвилин 04 серпня 2015 року для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи в порядку статті 77 ГПК України .

04.08.2015 року відповідач у справі ПП " Аскорд " м. Тернопіль надало суду письмовий відзив на позов ( вх. № 17392 ) якому підприємство зазначає , що на виконання умов договору № 121 від 28.11.2013 року було поставлено приватному підприємству " Аскорд " товар згідно накладних на загальну суму 315000,00 грн. ; із загальної вартості поставленого товару на суму 315000,00 грн. та надав суду оригінал платіжного доручення № 459 від 03 серпня 2015 року про перерахування позивачу боргу в сумі 1000.00 грн.

Однак , при укладенні договору між сторонами було досягнуто домовленості , що оплата товару буде здійснюватися по мірі його реалізації , або за першою вимогою.

Окрім того зазначає , що розмір інфляційних втрат та процентів є значним по відношенню до суми боргу і розрахований від дати поставки , а не від дати предявлення вимоги , що суперечить принципам справедливості , добросовісності та розумності .

Просить зменшити штрафні санкції , зокрема розмір інфляційних втрат та нарахованих 3 процентів річних .

06 серпня 2012 року позивач у справі подав заяву про зменшення розміру позовних вимог ( вх. № 17497 ) на суму 4 ( чотири ) тисячі гривень , враховуючи той факт , що відповідачем добровільно було сплачено вказану суму боргу.

12 серпня позивач у справі ПАП " Воля-2000" подало до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог і просить суд стягнути з приватного підприємства " Аскорд " ( ) на його користь суму основного боргу за договором № 121 від 28.11.2013 року у розмірі 64739 грн. ; три відсотки річних - 3014 грн.99 коп. та розмір понесених інфляційних втрат 49879,77 грн., а також просить стягнути з відповідача на його користь 2372,68 грн. судового збору . Позивач вказує , що приватним підприємством" Аскорд " м. Тернопіль було сплачено на його користь лише 1 ( одну тисячу ) гривень , що підтверджується бухгалтерськими документами , а не чотири .А тому позивачем було помилково зменшено розмір позовних вимог на чотири тисячі гривень.

Згідно приписів ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, серед іншого, зменшити розмір позовних вимог, а тому приймаючи до уваги повідомлення позивача про таке зменшення, суд приймає його заяву , подану до суду 12 серпня 2015 року ( вх. № 17820 ) , як таку , що відповідає приписам статті 22 ГПК України .

В судовому засіданні 12.08.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, господарський суд встановив наступне:

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Приватне агропромислове підприємство " ОСОБА_1 -2000" " місцезнаходження органів управління якого с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області є юридичною особою, яке зареєстроване в установленому законом порядку , , що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 404025 , виданого Державним реєстратором ОСОБА_3 , а тому наділене правом на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом до господарського суду, позивач самостійно визначає в позові предмет позову та його підстави, тобто, ті обставини, якими він обґрунтовує поданий позов; розглядаючи справу, господарський суд не може вийти за межі зазначених у позові предмету та підстав, за винятком випадків, прямо передбачених процесуальним законодавством.

Приватне агропромислове підприємство " Воля-2000" с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області визначило предметом позову стягнення з приватного підприємства " Аскорд " м. Тернопіль на його користь ( згідно заяви ( вх. № 17820 від 12.08.2015 року ) 64739 грн. основного боргу ; 3014,99 грн. три відсотки річних ; 49879,77 грн. інфляційних втрат .

Вказавши відповідачем у справі приватне підприємство " Аскорд " , місцезнаходження якого м. Тернопіль вул. Бродівська ,44 позивач вважає, що вказана юридична особа порушила його права.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також підтвердженням прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2013 року між приватним агропромисловим підприємством " Воля-2000" с. Перемилів Гусятинського району ( Продавець ) та приватним підприємством " Аскорд " м. Тернопіль ( Покупець ) було укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця кукурудзу насисом в кількості 300( триста ) тонн по ціні 1050 гривень за одну тонну в тому числі ПДВ , а Покупець зобовязується прийняти і оплатити товар ( п. 1.1. Договору ) .

Згідно п. 2.1. договору товар поставляється Продавцем Покупцю партіями на умовах EXW склад Продавця , що знаходиться за адресою Тернопільська область Гусятинський район с. Перемилів . Умови поставки визначаються й розуміються у відповідності з " Інкомтермс " 2000р.

Пунктом 2.2. договору сторони визначили , що розрахунки за товар здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок

Правомірність укладеного Договору купівлі-продажу насіння № 121 від 28.11.2013 року сторонами не оспорювалося.

Матеріалами справи доведено, що на виконання умов Договору купівлі-продажу насіння №121 від 28.11.2013 р. позивачем було відвантажено Відповідачу ОСОБА_4 на загальну суму 315000,00 грн., що підтверджується:

-по накладній № 1458 від 29.11.2013 року 31,9800 тонн на суму 33597,00 грн. ;

-по накладній № 1461 від 03.12.2013 року 32,3600 тонн на суму 28315,00 грн. ;

-по накладній № 1463 від 04.12.2013 року 30,0300 тонн на суму 26276,25 грн. ;

-по накладній № 1464 від 04.12.2013 року 28,5300 тонн на суму 24963,75 грн. ;

-по накладній № 1470 від 06.12.2013 року 30,0100 тонн на суму 26258,75 грн. ;

-по накладній №1472 від 06.12.2013 року 31,5300 тонн на суму 33106,5 грн. ;

-по накладній № 1537 від 10.12.2013 року 34,3100 тонн на суму 30021,25 грн. ;

-по накладній № 1567 від 12.12.2013 року 32,4300 тонн на суму 28376,25 грн.

Позивач у справі ПАП " Воля-2000" вказує , що на час слухання справи заборгованість відповідача становить 64 739,00 грн. основного боргу .

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 509 Цивільного Кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги доводи позивача, оцінені докази, суд дійшов висновку про те, що, між позивачем та відповідачем виникли зобовязання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Пунктом 1 статті 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобовязання припиняються: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управленої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Отже, матеріалами справи підтверджено та не заперечується самим відповідачем , що Покупець: приватне підприємство " " Аскорд " м. Тернопіль отримав від приватного агропромислового підприємства " ОСОБА_1 -2000", с. Перемилів Гусятинського району товар на загальну суму 315000,00 грн.; на час подання позову до суду не оплатив його вартості в сумі 64739,00 грн., що в силу ст.ст. 526 та 530 ЦК України є неприпустимим.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України встановлено , що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзподільних документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В Інформаційному листі № 494-2012-р від 17.07.2012 року "Про практику застосування Вищим господарським судом України справ окремих норм матеріального права "Вищий господарський суд України щодо частини першої статті 692 ЦК України щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу (у співвідношенні з частиною другою статті 530 ЦК України) зазначив: якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього і положення частини другої статті 530 названого Кодексу , в якій ідеться про строк (термін (виконання боржником обовязку, що не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується ( постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 року № 5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних зобовязань, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобовязання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 року № 9/252-10).

Отже, відповідач у справі приватне підприємство " Аскорд " м. Тернопіль зобовязане було оплатити отриманий товар після прийняття товаророзподільних документів ( накладних ) .

ПАП " ОСОБА_1 2000 " с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області визначило предметом позову стягнення з відповідача приватного підприємства " Аскорд " м. Тернопіль боргу саме в сумі 64 739,00 грн. Вказана вимога є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та такою, що підлягає до задоволення.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного Кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частино основного боргу, а нарахування 3% річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора.

Передбачене законом право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у свої постанові від 08.04.2008 року у справі № 03/4190.

Відповідно до поданого розрахунку приватне агропромислове підприємство " Воля-2000", просить суд стягнути з відповідача 3% річних, що в період 13.12.2013р. по 26.06.2015р. складає 3014,99 грн. згідно розрахунку:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
65739.013.12.2013 - 23.06.20155583 %3014.99

Розглянувши представлений розрахунок 3% річних, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 3014,99 грн. 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Відповідно до поданого розрахунку приватне агропромислове підприємство " Воля-2000", просить суд стягнути з відповідача індекс інфляції, що в період 13.12.2013р. по 31.05.2015р. складає 49879,77 грн. згідно розрахунку:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
13.12.2013 - 31.05.201565739.01.75849879.77115618.77

Таким чином, Позивач по справі представив суду розрахунки суми боргу з врахуванням 3 % річних та індексу інфляції , які приймаються судом, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені та підтверджені документально.

Суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та індексу інфляції, з наступних причин.

Згідно ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Отже, суд має право зменшувати штрафні санкції у вигляді неустойки, штрафу та пені.

Позивач же у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 3% річних та індекс інфляції, які не є штрафними санкціями у розумінні Господарського кодексу України.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних у повному обсязі.

Відшкодування судового збору покладається судом на відповідача: приватне підприємство " Аскорд " м. Тернопіль, згідно приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 32, 33, 43, 54, 75,82, 84,85, 116, 117 ГПК України, ст.ст. 20, 193,202,232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11,207, 241,546, 625, 712 Цивільного Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з приватного підприємства " Аскорд " , 46002, м. Тернопіль вул. Бродівська , буд 44 , на користь приватного агропромислового підприємства " Воля-2000" ,48245, с. Перемилів Гусятинського району Тернопільської області, 64 739,00 грн. боргу ; 3014,99 грн. 3% річних; 49879,77 грн. індекс інфляції , 2372,68 грн. - в повернення сплаченого судового збору. Видати наказ.

3.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його підписання.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття ( підписання ) рішення, через місцевий господарський суд.

4.Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

5.Повне рішення складене та підписане 17 серпня 2015 року.

Суддя М.Є. Півторак