ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.08.15р. Справа № 904/5686/15
За позовом прокурора м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг

до комунального навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою" Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг

про стягнення 1 448,44 грн. 3% річних, 17 622,66 грн. пені, 4 655,57 грн. інфляційних втрат, 18 112,86 грн. 7% штрафу

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: Кожемятов К.М., довіреність № 1528/01, від 06.04.2015 року, представник

Від відповідача: Сьоміна Ю.А., довіреність від 16.07.2015 року, представник

В засіданні брали участь: Деркач І.П., посвідчення № 025042 від 21.03.2014 року, прокурор відділу

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення з комунального навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою" Криворізької міської ради заборгованість на загальну суму 325 040,39 грн., з яких:

- 258 755,37 грн. заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2015 року по 12.04.2015 року;

- 857, 52 грн. 3% річних за загальний період з 15.04.2015 року по 01.06.2015 року;

- 17 150,33 грн. пеня за загальний період з 15.04.2015 року по 01.06.2015 року;

- 34 197,21 грн. інфляційні втрати за квітень та травень 2015 року;

- 14 079,96 грн. 7% штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 591 про закупівлю послуг за державні кошти від 05.02.2015 року в частині розрахунків за спожиту в період з лютий 2015 року по квітень 2015 року теплову енергію у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 258 755,37 грн. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2.6 договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період прострочення та штраф. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 857,52 грн. та втрати від інфляції у сумі 34 197,21 грн.

17.07.2015 року відповідачем залучені до матеріалів справи докази сплати суми основного боргу, а саме платіжні доручення № 535 від 10.07.2015 року на суму 35 978,89 грн., № 536 від 10.07.2015 року на суму 21 634,04 грн., № 488 від 24.06.2015 року на суму 186 093,64 грн., № 489 від 24.06.2015 року на суму 15 048,80 грн.

28.07.2015 року до господарського суду надійшли письмові пояснення Міністерством енергетики та вугільної промисловості України згідно яких останній просить суду винести рішенням яким задовольнити позовні вимоги прокурора м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" та стягнути з комунального навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою" Криворізької міської ради заборгованість у сумі 325 040,39 грн.

04.08.2015 року прокурор м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся до господарського суду із заявою про зменшення розміру позовних у зв'язку з тим, що станом на 13.07.2015 року відповідачем в повному обсязі сплачено основний борг за спожиту теплову енергію, та просить суду стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 41 839,53 грн., з яких:

- 1 448,44 грн. 3% річних за загальний період з 15.04.2015 року по 12.07.2015 року;

- 17 622,66 грн. пеня за загальний період з 15.04.2015 року по 12.07.2015 року;

- 4 655,57 грн. інфляційні втрати за травень та червень 2015 року;

- 18 112,86 грн. 7% штраф.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позові, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2015 року порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 23.07.2015 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 23.07.2015 року було оголошено перерву до 04.08.2015 року, від 04.08.2015 року до 06.08.2015 року.

У судовому засіданні 06.08.2015 року проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора відділу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2015 року між державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (далі - учасник, постачальник) та комунальним навчально-виховним комплексом "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою" Криворізької міської ради (далі - замовник, споживач) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 591 (далі - договір) відповідно до умов якого постачальник зобов'язується з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року надати споживачеві послуги, зазначені в п.1.2 договору, а споживач - прийняти і оплатити такі послуги по встановленим тарифам в строки, передбачені цим договором. Найменування послуг: 35.30.1 - пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води. Кількість 830 Гкал (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.6 договору постачальник відпускає споживачеві теплову енергію у відповідності з установленим планом теплоспоживання з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року (додаток №1 до договору), на об'єкти вказані в дислокації.

Ціна договору становить 1 181 695,90 грн. в тому числі ПДВ 196 949,32 грн. На момент укладання договору ціна складає 1 423,73 грн. за 1 Гкал з ПДВ (п.3.1 договору).

Згідно з п.4.1 договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії. Споживач здійснює передоплату в грошовій формі в розмірі авансового платежу, згідно виставленого рахунку по мірі фінансування (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач сплачує вартість наданої теплової енергії згідно затверджених тарифів. У випадку зміни тарифів на послуги теплопостачання споживач повідомляється додатковою угодою, яка надсилається з наданням відповідного документу про зміну тарифу, які є невід'ємною частиною договору.

Якщо споживач розраховується за показаннями приладів обліку у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку (п.4.4 договору).

Споживачі, що не мають приладів обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірним тепловим навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоду. Різниця між сплаченою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується не пізніше 14-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п.4.5 договору).

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості послуг спожитої теплової енергії споживачем та акта приймання-передачі теплової енергії протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою (п.4.9 договору).

Строк (термін) наданих послуг: з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року. Місце надання послуг: згідно дислокації (пункти 5.1, 5.2 договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання фінансових зобов'язань. Сторони домовилися, що відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України, умови цього договору в частині надання послуг теплопостачання застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, і діють з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року включно (п.10.1 договору).

На виконання умов договору позивачем у період із 01.02.2015 року по 12.04.2015 року були надані послуги з теплопостачання на суму 468 983,05 грн., що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- № 1217 від 28.02.2015 року за лютий 2015 року на суму 210 227,68 грн.;

- № 2365 від 31.03.2015 року за лютий 2015 року на суму 15 048,80 грн.;

- № 2405 від 31.03.2015 року за березень 2015 року на суму 186 093,64 грн.;

- № 3558 від 29.04.2015 року за березень 2015 року на суму 21 634,04 грн.;

- № 3704 від 30.04.2015 року за квітень 2015 року на суму 35 978,89 грн.

Так, вказані акти за період з лютий 2015 року по квітень 2015 року підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень та претензій щодо якості та обсягів наданих послуг зі сторони відповідача.

Як було зазначено вище, на виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію за період з 01.02.2015 року по 12.04.2015 року на загальну суму 468 983,05 грн., але поставлену у даний період теплову енергію відповідач своєчасно не оплатив, що і є причиною спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Приписами статті 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Також, законом визначений обов'язок споживача сплачувати за отриману теплову енергію саме теплопостачальній організації.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, матеріалами справи підтверджується належне виконання своїх зобов'язань за спірним договором позивачем, в свою чергу відповідачем були порушені строки оплати встановлені договором, а саме сума у розмірі 411 370,12 грн. сплачена до звернення з позову до суду, а сума 57 612,93 грн. після звернення з позовом до суду, що підтверджується платіжними дорученнями №535 від 10.07.2015 року на суму 35 978,89 грн. та №536 від 10.07.2015 року на суму 21 634,04 грн., які згідно відмітки Державної казначейської служби оплачені 13.07.2015 року, у зв'язку з чим позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані інфляційні втрати за травень та червень 2015 року у загальному розмірі 4 655,57 грн. та 3% річних за загальний період з 15.04.2015 року 12.07.2015 року у загальному розмірі 1 448,44 грн.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що він відповідає вищевказаним вимогам та фактичним обставинам справи, а отже, визнається судом обґрунтованим, а вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 4 655,57 грн.

Під час перевірки розрахунку 3% річних судом порушень не виявлено, а отже вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 1 448,44 грн.

Також господарський суд вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (Постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі 6-42цс11).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 7.2.6 договору сторони погодили, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пені у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків (7%) вказаної суми.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що відповідачем порушені строки оплати, позивачем була нарахована пеня за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання в період з 15.04.2015 року по 12.07.2015 року у сумі 17 622,66 грн. та штраф у сумі 18 112,86 грн.

Розрахунки пені та штрафу, додані позивачем, перевірено судом та встановлено, що вони відповідає умовам договору, вимогам чинного законодавства та відносинам, що фактично склались між сторонами, а отже визнається судом обґрунтованим, а вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 17 622,66 грн. та 7% штрафу в загальній сумі 18 112,86 грн. правомірними.

При цьому, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, а також матеріальний стан відповідача, враховуючи те, що юридична особа відповідача є комунальним навчально-виховним комплексом "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою" Криворізької міської ради. Крім того судом враховано, що відповідач погасив заборгованість частково до порушення провадження у справі, та остаточний розрахунок було проведено протягом менше місяця, внаслідок чого на момент прийняття рішення по справі заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за спірний період відсутня, прострочення за договором зі сторони відповідача носить незначний характер, оскільки максимальний період прострочення складає менше 3-х місяців, вказане незначне прострочення не призвело до значних збитків кредитора.

На підставі вищезазначеного суд вважає за необхідне зменшити розмір пені (17 622,66 грн.) до 4 000,00 грн., розмір 7% штрафу (18 112,86 грн.) до 3 000,00 грн., а отже вимоги позивача про стягнення пені з відповідача підлягає задоволенню частково у сумі 4 000,00 грн. та про стягнення штрафу з відповідача підлягає задоволенню частково у сумі 3 000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів пункту 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 827,00 грн. покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою" Криворізької міської ради (50026, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Груні Романової, будинок 13, ідентифікаційний код 26460058) на користь державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ідентифікаційний код 00130850) 1 448,44 грн. 3% річних, 4 000,00 грн. пені, 4 655,57 грн. інфляційних втрат, 3 000,00 грн. 7% штрафу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділу освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради (50071, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, будинок 32, ідентифікаційний код 02124781) в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м.Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269, р/р 3005 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, код банку за ), МФО 805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.08.2015 року.

Суддя Е.М. Бондарєв