ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа №922/2950/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №9 від 10.04.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (вх.№3573Х/1-40), на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року у справі №922/2950/15,

за позовом Фермерського господарства «AURUM», с.Олександрівка, Золочівський район, Харківська область,

до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків,

про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року у справі №922/2950/15 (суддя Пономаренко Т.О.) позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.03.2015 №40-р/к у справі №2/02-268-14.

Стягнуто з Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Фермерського господарства «AURUM» 1218,00 грн. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року у справі №922/2950/15 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті рішення №40-р/к відділенням доведено, що ФГ «AURUM» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, а бездіяльність щодо невнесення змін до договорів оренди землі в частині встановлення розміру орендної плати в розмірі не менше 3% від вартості землі може призвести до ущемлення інтересів споживачів (власників земельних часток паїв). При цьому, бездіяльність ФГ «AURUM» щодо невнесення змін до договорів оренди землі в частині встановлення розміру орендної плати в розмірі не менше 3% від вартості землі була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку.

Скаржник зазначає, що обовязок ФГ «AURUM» припинити бездіяльність виникає прямо імперативно саме з приписів ч. 1ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Апелянт окремо звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції не враховано положень ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, якою встановлено, що у разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення допустився порушень Указу Президента України від 19.08.2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року апеляційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято до провадження та призначено до розгляду.

15.07.2015 року позивач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10655), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як зазначає позивач, договори були укладені між сторонами на основі їх власного волевиявлення та відповідно до чинного на момент укладення договору законодавства та до прийняття Указу Президента України від 19.08.2008 року №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», а враховуючи факт відсутності згоди сторін стосовно внесення змін до договорів оренди, ФГ «AURUM» самовільно в односторонньому порядку зміни вносити не могли і не можуть.

Також, позивач заперечу проти доводів апелянта щодо порушення приписів ст. 180 Господарського кодексу України. Так, ціна за договорами не визнана такою, що порушує вимоги антимонопольного законодавства. В оспорюваному рішенні антимонопольного комітету аргументи щодо цін були покладені в основу звинувачення позивача в антимонопольній діяльності, проте дане рішення було ос порене і ціна на даний момент не визнана такою, що порушує антимонопольне законодавство.

У судовому засіданні 29.07.2015 року оголошувалась перерва до 10.08.2015 року з метою забезпечення повного, всебічного та обєктивного розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання 10.08.2015 року не зявився про причини неявки суд не сповістив, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується підписом представника у листі повідомленні про оголошення перерви.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що позивач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, а також на те, що його явка у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 10.08.2015 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи Фермерське господарство «AURUM» є юридичною особою та зареєстроване Золочівською районною державною адміністрацією Харківської області 25.12.2000 року за №0000255, ідентифікаційний код 30916539.

ФГ «AURUM» діє на підставі статуту, відповідно до якого основним видом діяльності товариства є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Вирощування зернових та технічних культур ФГ «AURUM» здійснює на орендованих землях Золочівського району Харківської області, в тому числі у фізичних осіб власників земельних часток (паїв).

12.03.2015 року Адміністративна колегія Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши подання від 09.02.2015 року №56 другого відділу досліджень і розслідувань про попередні висновки у справі №2/12-245-14 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку з боку Фермерського господарства «AURUM», винесла рішення, яким:

1. Визнано, що згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» Фермерське господарство «AURUM» за підсумками діяльності протягом 2011, 2012, 2013, 2014 років та станом на березень 2015 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з набуття в оренду земельних часток (паїв) в межах орендованих ним земельних часток (паїв) на територіях Лютівської та Олександрівської сільських рад Золочівського району Харківської області.

2. Визнано, що Фермерське господарство «AURUM», не привівши у відповідність з Указом Президента України від 02.02.2002 року №92/2002 (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 19.08.2008 року №725/2008) договори оренди землі з власниками земельних часток в частині встановлення розміру орендної плати не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, а саме бездіяльність, що може привести до ущемлення інтересів споживачів (власників земельних часток (паїв)), яка була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з набуття в оренду земельних часток (паїв).

3. Згідно з абзацом другим частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накладено на Фермерське господарство «AURUM» штраф у розмірі 68000 гривень.

4. Зобов'язано Фермерське господарство «AURUM» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом ініціювання змін до договорів оренди землі в частині визначення розміру орендної плати відповідно до чинного законодавства України, про що повідомити Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у 6-місячний строк з дня одержання рішення.

За висновками відділу досліджень територіального відділення АМК України діючі договори оренди земельних часток (паїв), укладені позивачем не відповідають Указу Президента України від 02.02.2002 року №92/2002 (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 19.08.2008 року №725/2008) щодо розміру встановленої в договорах орендної плати.

Згідно з приписом частини першої статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За змістом частини першої статті 13, пункту 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку та порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (цього Закону).

Переважною формою розпорядження земельними частками (паями) є здача їх в оренду сільськогосподарським підприємствам, які діють на території відповідної сільської ради за місцем розташування земельної ділянки на підставі договору оренди.

Набуття в оренду землі на договірних засадах передбачає певний перелік істотних умов оренди землі, визначений Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Статтею 19 зазначеного вище Закону встановлено, що строк дії договору встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (частина друга статті 30 Закону України «Про оренду землі»).

Отже, з урахуванням наведених положень Закону України «Про оренду землі» заінтересована сторона (орендодавець чи орендар) може звернутися з пропозицією про внесення за погодженням сторін змін до договору оренди земельних ділянок і земельних часток (паїв), зокрема, щодо встановлення орендної плати у розмірі, визначеному Указом Президента України від 19.08.2008 року №725/2008, а в разі недосягнення згоди - передати спір на вирішення суду.

Водночас Указ Президента України від 19.08.2008 № 725/2008, положення чинного законодавства, якими врегульовано відносини з оренди землі, не покладають на орендаря обов'язку ініціювати приведення орендної плати у відповідність до зазначеного Указу. Таким чином, відносини між сторонами договору оренди є цивільно-правовими.

У рішенні адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення АМК України від 12.03.2015 року зазначено та не заперечується представниками сторін, що частина договорів оренди землі укладені ФГ «AURUM» до 2008 року, а строк їх дії становить 10 років.

Указом Президента України від 19.08.2008 року №725/2008 внесено зміни до ст. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», а саме: запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та передбачено поступове збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

У попередній редакції цієї статті орендна плата визначалася в розмірі 1,5 відсотка.

Адміністративна колегія Харківського обласного територіального відділення АМК України вказувала, що ФГ «AURUM», не привівши договори оренди земельних ділянок, які укладені до прийняття Указу Президента України №728/2008 від 19.08.2008 року, у відповідність до цього Указу вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Проте, частина договорів укладені до того, як Указ Президента України №728/2008 вступив в законну силу. Крім того, в тексті Указу відсутнє посилання та те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати, встановлений сторонами у цих договорах можна лише за згодою сторін, тобто на цивільно-правових засадах.

У матеріалах справи відсутні докази звернення власників земельних ділянок (паїв) до ФГ «AURUM» з пропозицією змінити розмір орендної плати та документи, які б свідчили, що власники земельних ділянок звертались з відповідним позовом до суду.

Тотожні за правовим змістом висновки викладені і в постановах Вищого господарського суду України від 12.05.2015 року по справі №922/4393/14, від 27.08.2013 року по справі №922/358/13-г.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України по справі №40-р/к від 12.03.2015 року по справі №2/02-268-14 винесено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що в силу приписів ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є підставою для визнання його недійсним та скасування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року у справі №922/2950/15 має бути залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2015 року у справі №922/2950/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.