РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015Справа №910/18637/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект»

до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»

про стягнення 409 583, 08 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Ващенко М.С.

від відповідача: Варданян А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про стягнення заборгованості за договором № 87 від 03.02.2012 р. у розмірі 223 659, 82 грн., а також 3 % річних у розмірі 15 055, 68 грн. та 170 867, 58 грн. - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором № 87 від 03.02.2012 р. щодо оплати спожитої теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 р. порушено провадження у справі № 910/18637/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.08.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

07.08.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» надійшов відзив на позов, у якому відповідач відзначає, що внаслідок прийняття Верховною Радою Республіки Крим постанови «Про незалежність Криму» № 1745-6/16 від 17.03.2014 р. та включенням Республіки Крим до Російської Федерації було втрачено установчі документи та печатка Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» та на даний час відсутній доступ до реєстру укладений підприємством договорів, оригіналів документів, що відображають фінансово-розрахункові та інші господарські операції.

Також відповідач зазначає, що внаслідок вказаних подій Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» втратило можливість використання власних виробничих потужностей та, як наслідок - здійснення господарської діяльності.

При цьому, Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» підтверджує факт отримання ним товару від Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» за договором № 87 від 03.02.2012 р. на суму 223 659, 82 грн. та просить відстрочити виконання рішення суду у даній справі до 01.01.2016 р.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечень проти заявлених вимог не навів та просив відстрочити виконання рішення у даній справі 01.01.2016 р.

Представник позивача заперечень проти відстрочення виконання рішення не навів.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 17.08.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» та Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» укладено договір поставки № 87, за умовами якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач - прийняти та оплатити товар на умовах, визначених договором.

За умовами п.п. 4.1., 4.2. договору його сума становить 715 254, 72 грн.; оплата здійснюється протягом 120 днів після поставки товару та підписання акту-приймання-передачі.

Відповідно до п. 11.1. договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2012 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2012 р. позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений договором № 87 від 03.02.2012 р. товар, вартістю 223 659, 82 грн., що підтверджується актом приймання-передачі, засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує що відповідачем допущено порушення зобов'язань за договором № 87 від 03.02.2012 р. в частині оплати поставленого товару, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 223 659, 82 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Виходячи із умов договору № 87 від 03.02.2012 р. строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару є таким, що настав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач проти ведених позивачем обставин не заперечив, однак зазначив, що порушення договірних зобов'язань зумовлено тимчасовою окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» втратило можливість використання власних виробничих потужностей та, як наслідок - здійснення господарської діяльності.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за договором № 87 від 03.02.2012 р. у розмірі 223 659, 82 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 15 055, 68 грн. та 170 867, 58 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати отриманого товару, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором.

Згідно розрахунку позивача за період з 23.04.2013 р. (дата виникнення заборгованості) до 20.07.2015 р. (дата, визначена позивачем самостійно) розмір інфляційних втрат становить 170 867, 58 грн. та 15 055, 68 грн. - 3 % річних.

Розрахунок позивача перевірено судом та встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми не перевищують нараховані судом.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Що ж до клопотання Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про відстрочення виконання рішення у даній справі, суд відзначає, що за змістом п. 6. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити виконання рішення.

Статтею 121 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

За визначенням, що міститься у п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочкою є відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Згідно з п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Також у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначається, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, суд вважає за доцільне відзначити, що за правилами ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на заявника.

Норми процесуального законодавства не містять переліку конкретних обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, а відтак - суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України та у разі підтвердження вказаних обставин має право відстрочити виконання судового рішення.

Як стверджує відповідач в обґрунтування свого клопотання, у зв'язку з тимчасовою окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим всі активи, установчі документи та печатка Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» були втрачені та, крім того, відповідач не має доступу до реєстру укладених підприємством договорів, оригіналів документів, що відображають фінансово-розрахункові та інші господарські операції, зокрема і тих, на які посилається позивач в обґрунтування позову у даній справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", що визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та відповідно до ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупованою територією визначається, зокрема сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Як вбачається із наданих відповідачем документів, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.06.2015 р. накладено арешт на кошти Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», що містяться на його банківських рахунках.

Крім того, відповідачем надано сертифікат Торгово-промислової палати України № 2018 від 03.12.2014 р. про форс-мажорні обставини, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» 27.02.2014 р., які на момент видачі сертифікату тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Варто звернути увагу, що Публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» є стратегічним об'єктом, заснованим на державній власності, грошові кошти та рухоме майно якого арештовані, а нерухоме майно знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості розпоряджатися належними йому активами.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведені обставини та наявні у справі докази, оцінку яких судом здійснено за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку що матеріалами справи підтверджується наявність обставин, що можуть ускладнити виконання рішення у даній справі та відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України є підставою для відстрочення виконання рішення.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Вищого господарського суду України від 10.06.2015 р. у справі № 910/24836/14.

При цьому, суд враховує, що присутній судовому засіданні представник позивача не навів заперечень проти відстрочення виконання рішення у даній справі.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку відстрочення виконання рішення сприяє більшій вірогідності його належного та вчасного виконання, у зв'язку з чим задовольняє клопотання Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про відстрочення рішення у даній справі.

Згідно п. 9.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» господарські суди повинні зазначати у рішеннях, якими надано відстрочку виконання - конкретні терміни їх виконання.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» (03040, м. Київ, вул. Стельмаха, 10-А, ) заборгованість у розмірі 223 659, 82 (двісті двадцять три тисячі шістсот п'ятдесят дев'ять грн. 82 коп.) грн., 3 % річних у розмірі 15 055, 68 (п'ятнадцять тисяч п'ятдесят п'ять грн. 68 коп.) грн. 170 867, 58 (сто сімдесят тисяч вісімсот шістдесят сім грн. 58 коп.) грн. - інфляційних втрат та 8 191, 66 (вісім тисяч сто дев'яносто одна грн. 66 коп.) грн. - судового збору.

3. Відстрочити виконання рішення у даній справі до 01.01.2016 р.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 17.08.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.