ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.08.15 Справа № 904/2794/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробниче підприємство "Інтертех", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об'єднання "Созидатель", м. Дніпропетровськ

про стягнення коштів у розмірі 4681,76 грн., одержаних без належної правової підстави

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Романенко П.В. - представник за дов. б/н від 15.04.15

від відповідача: Єременко А.Л. - представник за дов. № 0015-2015 від 12.01.15

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерно-виробниче підприємство "Інтертех" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Науково-виробниче об'єднання "Созидатель" про стягнення коштів у розмірі 4681,76 грн., одержаних без належної правової підстави.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем свої зобов'язань за договором про обслуговування будинку та прибудинкової території № 323 від 01.12.2010, в частині включення у акти здачі-приймання послуг не передбачених договором.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2015 (суддя Рудовська І.А.) порушено провадження у справі та її розгляд призначено у судовому засіданні на 16.04.2015.

Ухвалою суду від 16.04.2015 розгляд справи відкладено на 07.05.2015 та ухвалою від 07.05.2015 на 26.05.2015.

Розпорядженням керівника апарату суду від 02.06.2015 № 457 відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, зв'язку з перебуванням судді Рудовської І.А. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 904/2794/15.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями (повторний розподіл) справу № 904/2794/15 передано на розгляд судді Ярошенко В.І.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 справу прийнято до провадження суддею Ярошенко В.І. та призначено її розгляд на 22.06.2015.

В матеріалах справи наявні заперечення відповідача на позовну заяву, які надійшли до суду 07.05.2015. В даних запереченнях відповідач зазначає, що додатком № 1 до договору № 232 від 01.12.2010 встановлений перелік послуг, що надаються позивачу, зокрема, постачання електроенергії.

На підставі Правил користування електричною енергією, затвердженими НКРЕ від 31.07.1996 № 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442, відповідачем було укладено договір № 018001 від 01.01.2011 про постачання електричної енергії.

Пунктом 8.1.1 даного договору встановлено, що до електромереж споживача приєднані в установленому порядку електроустановку субспоживачів, відносини між ними регулюються договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Зазначений договір, з метою його укладання, відповідач направляв позивачу, але узгоджений сторонами не був.

У запереченнях відповідач зазначає, що відсутність письмового договору не є підставою для звільнення позивача від оплати житлово-комунальних послуг.

17.06.2015 відповідач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням у відпустці представника.

22.06.2015 позивач надіслав пояснення, в яких просить позов задовольнити в повному обсязі та спростовує твердження відповідача, які зазначені у письмових запереченнях проти позову. Позивач, зокрема, зазначає, що твердження відповідача про існування договору № 584 та додаткової угоди від 28.08.2013 про технічне забезпечення електропостачання споживача не підтверджується доказами; договір № 108001 від 01.01.2011 про постачання електроенергії не є належним доказом у справі так, як регулює відносини між відповідачем та постачальником електричної енергії; стосовно листів, доданих до заперечень відповідача, позивач зазначає, що всі ці листи створені відповідачем та жодних відміток про отримання даних листів позивачем немає; стосовно посилань відповідача на те, що договір про технічне забезпечення електропостачання був укладений шляхом вчинення фактичних дій позивач зазначає, що акти про надані послуги складені на підставі договору № 323 про утримання будинку і прибудинкової території.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 розгляд справи було відкладено на 13.07.2015.

13.07.2015 представники сторін подали до суду клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 13.07.2015 строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів та у судовому засіданні 13.07.2015, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 04.08.2015. Після перерви розгляд справи продовжено.

29.07.2015 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до заперечення на позовну заяву, в яких він зазначає, що нарахування за обслуговування електричних мереж позивачу було здійснено відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 № 691.

Щодо нарахування реактивної електроенергії відповідач зазначає, що зазначене нарахування здійснює електропередавальна організація, від якої щомісячно надходять рахунки на оплату вартості реактивної електроенергії по кожному будинку.

Обов'язок споживача сплачувати вартість одержаних житлово-комунальних послуг випливає з прямої вказівки ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також із правовідносин в силу яких особа не відмовляється від прийняття житлово-комунальних послуг.

Власники та орендарі нежитлових приміщень, які не уклали відповідні договори, не звільняються від відповідальності по оплаті послуг, так як є обов'язок сплачувати житлово-комунальні послуги передбачено законом, незалежно від існування договору.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні 04.08.2015 було оголошено перерву до 05.08.2015. Після перерви розгляд справи продовжено.

У судовому засіданні 05.08.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинерно-виробниче підприємство "Інтертех" (далі - позивач, споживач) та Акціонерним товариством закритого типу "Науково-виробниче об'єднання "Созидатель" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче об'єднання "Созидатель", арк. с. 115 том 1) (далі - відповідач, виконавець) було укладено договір про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території (нежитловий фонд) № 323 (далі - договір № 323).

Відповідно до умов договору № 323, виконавець зобов'язується надати послуги з утримання житлового будинку і прибудинкової території та забезпечити надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі, що утримуються виконавцем, згідно переліку, наведеного у додатку № 1 до договору (далі - комунальні послуги), а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати комунальні послуги, в строки та на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору)

Згідно з п. 2.1 договору № 323 розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобов'язується оплачувати комунальні послуги за поточний місяць не пізніше 25 (двадцять п'ятого) числа такого місяця.

Пунктом 2.3.1 договору № 323 встановлено, що розмір щомісячної плати за комунальні послуги на дату укладання цього договору визначається у додатку № 1 до договору «Розрахунок щомісячних платежів за утримання будинку, споруд та прибудинкової території, надання комунальних послуг» на підставі погоджених тарифів. У разі зміни витрат на виробництво комунальних послуг виконавець має право змінювати тарифи, повідомивши про це споживача у строки, встановлені законодавством. Інформація про зміну тарифів надається споживачеві або листом, або шляхом розміщення у рахунках на оплату, або в Інтернеті на сайті: www.sozidatel.dp.ua. У цьому випадку сторони мають право оформити додаткову угоду до договору. Тарифи на комунальні послуги є обов'язковими для сторін з моменту їх введення у дію.

У додатку № 1 до договору № 323 встановлено перелік послуг, що надаються за договором та розрахунок щомісячних платежів (арк. с. 16).

Сторони зобов'язуються оформляти надання комунальних послуг за місяць актом наданих послуг, що складається виконавцем та надається споживачу не пізніше 10 (десятого) числа наступного місяця. Споживач протягом трьох робочих днів після отримання акту зобов'язується підписати акт наданих послуг або надати виконавцю мотивовану письмову відмову. У випадку невиконання споживачем цього обов'язку, послуги вважаються належним чином виконаними і прийнятими, а акт наданих послуг оформлений виконавцем в односторонньому порядку є підставою для взаєморозрахунків між сторонами (п. 2.9 договору).

На виконання умов договору № 323, відповідач у період липень 2013 року - березень 2015 року надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 123214, 93 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття продукції за договором № 0-323 Т-313 від 01.12.2010, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств. Дані акти були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи (арк. с. 18-86).

Однак, як зазначає позивач, відповідачем у акти виконаних робіт безпідставно були включені послуги, які не передбачені умовами вказаного договору, а саме такі послуги як "обслуговування електромереж" (з липня 2013 року), а також "реактивна електроенергія" (з липня 2014 року).

З квітня 2014 року позивач відмовився від прийняття не передбачених договором послуг, про що ним зазначалось у актах здачі-прийняття послуг (арк. с. 44, 47, 50, 53, 56, 60, 62, 66, 70, 75, 80, 83). Всього відповідач відмовився від прийняття послуг на суму 4681, 76 грн., однак дані акти були сплачені позивачем у повному обсязі.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач зазначає, що сторонами не узгоджувались вищезазначені послуги та не було укладено договору на технічне забезпечення електропостачання, а тому він просить суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 4681, 76 грн., одержаних без належної правової підстави (за послуги непередбачені умовами договору).

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що додатком № 1 до договору № 323 встановлений перелік послуг, що надаються позивачу, зокрема, постачання електроенергії.

На підставі Правил користування електричною енергією, затвердженими НКРЕ від 31.07.1996 № 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442, відповідачем було укладено договір № 018001 від 01.01.2011 про постачання електричної енергії.

Пунктом 8.1.1 договору № 018001 від 01.01.2011 встановлено, що до електромереж споживача приєднані в установленому порядку електроустановку субспоживачів, відносини між ними регулюються договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Зазначений договір про технічне забезпечення електропостачання, з метою його укладання, відповідач направляв позивачу, але узгоджений сторонами не був.

Однак, чинним законодавством, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", передбачено, що відсутність письмового договору не є підставою для звільнення позивача від оплати фактично отриманих житлово-комунальних послуг.

Господарський суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з нижченаведених підстав.

Предметом розгляду даної справи є надання послуг з утримання житлового будинку і прибудинкової території та забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднання зовнішньобудинкові мережі, що утримуються виконавцем згідно переліку наведеного у додатку № 1 до договору № 323 від 01.12.2010.

В додатку № 1 до договору № 323 від 01.12.2010 зазначений перелік послуг, що надаються споживачеві через приєднанні зовнішньобудинкові мережі, що утримуються виконавцем, а саме водопостачання та водовідведення та постачання електроенергії.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулюються Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за № 417/1442 .

Відповідно до положень пункту 1.2 ПКЕЕ населений пункт - юридична особа - споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту.

Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів визначені розділом 12 ПКЕЕ.

Згідно із п.12.1 ПКЕЕ електрична енергія постачається населеному пункту на підставі договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до пункту 12.3 ПКЕЕ населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачам населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту.

Абзацом першим пункту 12.15 ПКЕЕ встановлено, що населений пункт розраховується з постачальником електричної енергії за обсяги електричної енергії, спожитої для потреб населеного пункту, у тому числі на технічні цілі.

01.04.2011 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (далі - постачальник) та відповідачем було укладено договір № 018001 про постачання електричної енергії (далі - договір № 018001).

Відповідно до розділу 1 договору № 018001 постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 8034, 0 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» та «Загальна схема електропостачання», які є невід'ємною частиною даного договору (арк. с. 5, 11 том 2).

Розділом 8 договору № 018001 передбачено відносини із третьою стороною, об'єктивно присутньої у процесі забезпечення споживача електричною енергією.

У пункті 8.1.1 договору № 018001 зазначено, якщо до електромереж споживача приєднані в установленому порядку електроустановки субспоживачів, відносини між ними регулюються договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Умови договору про технічне забезпечення електропостачання узгоджені сторонами не були.

Як встановлено судом та підтверджено представниками сторін у судових засіданнях, послуги з технічного забезпечення електропостачання є житлово-комунальними послугами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно зі статтею 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30.10.2013 № 6-59цс13.

Відповідно до п.1.5 Правил користування електричною енергією у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань вносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору. Таким чином Правилами передбачена плата за перетікання реактивної електроенергії це плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує електромагнітно незбалансовані електроустановки. Реактивна потужність Це складова повної потужності, яка залежно від параметрів, схеми та режиму роботи електричної мережі спричиняє додаткові технологічні втрати активної електричної енергії та впливає на показники якості електричної енергії.

Пунктом 3.1 Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 19 від 17.01.2002 зазначено, що розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, здійснюються з усіма споживачами ( крім населення) які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт/год. та більше. Площадками називаються територіально відокремлені (розташовані за різними адресами) об'єкти споживача, які не мають внутрішніх електричних зв'язків між собою. Середньомісячне споживання визначається, як правило, за даними року, що передує розрахунку.

Зазначене нарахування здійснює електропередавальна організація.

Відповідно до умов договору № 018001, погоджений розрахунок перетікання реактивної електроенергії по вул. Баумана буд. 10 (додаток № 9 до договору № 018001 від 01.04.2011, арк. с. 6 том 2).

Відповідно до переліку послуг, що надаються споживачеві за договором № 323, встановленого у додатку № 1 до договору, споживачеві надається, зокрема, послуга з постачання електричної енергії через приєднані зовнішньобудинкові мережі, що утримуються виконавцем.

У зв'язку із тим, що споживач є власником 1/3 частини нежитлового приміщення № 73, а облік електроенергії та водопостачання і водовідведення здійснюється за єдиним відповідним засобом обліку (лічильником), розрахунки здійснюються споживачем в розмірі 1/3 від показань відповідних засобів обліку (арк. с. 16).

Відповідно до п.п. 4.2.1, 4.2.2 договору № 323 виконавець зобов'язаний забезпечити вчасно та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством, забезпечувати технічну можливість надання у приміщення через приєднану зовнішньобудинкову мережу, що утримується виконавцем комунальних послуг, що передбачені у додатку № 1 до договору.

Надання відповідачем позивачу послуг з обслуговування електромереж та оплати вартості реактивної електроенергії підтверджується, по-перше, отриманням позивачем електроенергії (що не можливо без експлуатації електричних мереж та перетікання реактивної енергії), рахунками-розшифровками на оплату вартості реактивної електроенергії (арк. с. 22-68), виставленими енергопередавальною організацією відповідачу та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (арк. с. 19-21).

Також, судом було прийнято до уваги листування між позивачем та відповідачем з приводу укладання договору про технічне забезпечення електропостачання (арк. с. 91-97 том 1), щодо умов якого сторони так і не дійшли згоди, та лист позивача від 12.11.2013 № 77, в якому останній зазначив, що у разі виключення з тесту договору умови про третейське застереження, останній буде підписаний ним на запропонованих відповідачем умовах (арк. с. 16 том 2). Крім того, відповідач неодноразово у вищезазначених листах пропонував позивачу, у разі незгоди отримання послуг з обслуговування електромереж від відповідача, перейти на прямий договір з електропостачальником.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (положення статті 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 382 Цивільного кодексу України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України, п. 5 ч. З ст. 20 Закону власник (споживач) зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за встанволеними тарифами та у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки, як встановлено судом вище, житлово-комунальні послуги з утримання електричних мереж та перетікання реактивної електроенергії на загальну суму 4681, 76 грн. були фактично надані позивачу, підстави для стягнення з відповідача коштів у сумі 4681, 76 грн. відсутні.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача коштів у розмірі 4681, 76 грн. є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.08.2015

Суддя В.І. Ярошенко