ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.07.2015 Справа № 905/136/15

за позовною заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маст-Буд» (, адреса: 87500, м. Маріуполь, бул. Б. Хмельницького, 24-а)

про: стягнення 67200 грн.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_3 - довіреність від 16.07.2015р. № НАО 137992

від відповідача: Продун Г.М. - довіреність № 01-916 від 03.07.2015р.

суддя Величко Н.В.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маст-Буд» заборгованості за договором на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р. за жовтень 2014 року у розмірі 67200 грн. (шістдесят сім тисяч двісті гривень).

Нормативно вимоги обґрунтовані приписами статей 173, 175, 317, 322 Господарського кодексу України, 526, 527, 599, 625 Цивільного кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р., рахунки, акти приймання виконаних робіт, лист від 14.10.2014р. № 01-2241, лист від 15.01.2015р. № 15/01, лист від 12.02.15р. № 01-132, лист від 02.04.15р. № 01-304, вимогу від 03.04.2015 про перерахування заборгованості у розмірі 67200,00 грн., поштове повідомлення про вручення відправлення, банківську виписку, договір оренди нежитлової будівлі від 30.05.2013р. № 002-2013, акт приймання-передачі від 30.05.2013р. до договору № 002-2013 від 30.05.2013р., договір суборенди нежитлового приміщення від 01.11.2013р. № 004-2013, акт приймання-передачі від 01.11.2013р. до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.11.2013р. № 004-2013, витяг КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» № 22603382 від 28.04.2009р., свідоцтво на житлову будівлю від 25.03.2009р. серії НОМЕР_2, статутні документи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на невірне визначення позивачем укладеного договору як договору оренди, вважає, що спірний договір є договором про надання послуг, а отже, на думку відповідача, позивач до спірних правовідносин застосував не вірну нормативну підставу позову.

Також, відповідач наголошує на тому, що позивачем не надано доказів передачі в оренду приміщення до проживання, тому, в силу приписів ч.1 ст.795 ЦК України, договір між сторонами є неукладеним і у позивача відсутні будь-які права за цим договором та відсутні підстави, передбачені ст. 20 ГК України, для їх захисту.

Позивач не надав суду підписаний замовником та завірений відбитком його печатки список працівників, які підлягали поселенню ФОП ОСОБА_1 в гуртожиток в жовтні 2014р. Доданий позивачем до позову акт № 1 від 03.11.2014р. приймання виконаних робіт (послуг) по наданню ліжко-місць для тимчасового проживання працівників ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» за період жовтня місяця 2014р. (в копії) підписаний позивачем одноособово, не надано доказів передачі цього акту відповідачу на підпис. На думку відповідача, у разі відсутності підписаного обома сторонами акта здачі-приймання послуг за жовтень 2014 року, відсутні і підстави для документального нарахування відповідачем заборгованості перед позивачем та її стягнення у судовому порядку. При цьому відповідач зазначає, що у його бухгалтерському обліку заборгованість перед позивачем за спірний період відсутня.

Також відповідач зазначає, що у нього відсутній обов'язок оплачувати рахунок № 12/13 від 01.10.2014р. на загальну суму 67200грн., оскільки позивач не надав доказів вручення цього рахунка позивачу та безпідставно, в односторонньому порядку, змінив місячну вартість одного ліжко-місця з 1900,15 грн. до 2400 грн. при тому, що з цього приводу будь-які додаткові угоди до договору не укладались.

Відповідач наполягає на тому, що позивачем послуги в жовтні 2014 року відповідачу не надавались.

На виконання вимог суду надано статутні документи підприємства, копії яких долучено до матеріалів справи.

Розгляд справи відкладався та оголошувалась перерва з 23.07.2015 по 27.07.2015рр. на підставі ст. 77 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд ВСТАНОВИВ:

30.05.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «САУТ ПАРК», як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, як орендарем, було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 002-2013.

Об'єкт оренди належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «САУТ ПАРК» на праві приватної власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» № 22603382 від 28.04.2009р. та свідоцтвом на житлову будівлю від 25.03.2009р. серії НОМЕР_2.

Предметом цього договору є тимчасове, платне користування нежитловим приміщенням літера «А» загальною площею 1304 кв.м., що розташовано по АДРЕСА_1. Мета оренди - короткострокове проживання відпочиваючих; розміщення персоналу і співробітників орендаря. Строк дії договору - 18 календарних місяців з 30.05.2013р. по 30.11.2015р.

У пункті 7.2 цього договору визначено, що об'єкт оренди може бути переданий у суборенду при наявності письмової згоди орендодавця.

30.05.2013р. за актом приймання-передачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «САУТ ПАРК» передало, а Фізична особа підприємець ОСОБА_5 прийняв в оренду в належному стані нежитлове приміщення літера «А» загальною площею 1304 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріали справи свідчать, що частина нежитлового приміщення площею 1004,00 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «САУТ ПАРК», за погодженням з останнім, була передана Фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 у тимчасове, платне користування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору суборенди нежитлового приміщення № 004/2013 від 01.11.2013р.

Про передачу в суборенду частини нежитлового приміщення площею 1004,00 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, свідчить відповідний акт приймання-передачі від 01.11.2013р. № 004/2013.

Договором суборенди нежитлового приміщення № 004/2013 від 01.11.2013р. визначено, що вказане вище приміщення буде використовуватися для короткострокового проживання відпочиваючих і співробітників суборендаря. Строк дії договору до 31.12.2014р.

Цього ж дня, 01.11.2013р., між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (гуртожиток, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» (замовник, відповідач) укладено договір на проживання № 003-2013.

Предметом цього договору є надання замовникові щомісячно ліжко-місць для тимчасового проживання робітників замовника в приміщенні гуртожитку за плату.

Замовник зобов'язався заздалегідь, не пізніше 7 календарних днів до фактичного поселення надати гуртожитку списки працівників, що поселяться з вказівкою їх прізвищ. Списки повинні бути завірені підписом уповноваженого посадовця та друком замовника (п.2.1.1 договору); своєчасно і в повному обсязі сплачувати за проживання працівників згідно з умовами цього договору (п.2.1.4 договору).

Гуртожиток зобов'язався щомісячно надавати замовникові згідно з його заявками ліжко-місця в кімнатах гуртожитку з необхідним обладнанням і інвентарем (п.2.2.1 договору).

Поселення та виселення працівників замовника проводиться з відома та згоди замовника з обов'язковим оформленням актів здачі-приймання послуг за кожний звітний місяць (п.2.2.4 договору).

У пункті 3.1 договору сторони визначили, що місячна вартість одного ліжко-місця у гуртожитку складає 1900,15 грн. (одна тисяча дев'ятсот гривень 15 коп.) без ПДВ. Вказана вартість включає усі послуги, означені цим договором.

Замовник сплачує послуги гуртожитку таким чином: передплата 50% - до 5 числа розрахункового місяця, остаточна плата 50% - не пізніше 25 числа розрахункового місяця (п.3.2 договору).

Термін дії встановлено договору сторонами з 01.11.2013р. по 31.12.2014р. (п.8.2 договору).

Зміни, які виникають протягом дії договору, мають бути погоджені між сторонами, оформлені додатком до договору у письмовій формі, що є невід'ємною частиною цього договору (п.6.1 договору).

Договір на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р. підписано обома сторонами без заперечень.

Доказів складання додаткових угод чи додатків про зміну умов договору на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р. матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 67, ч. 4 ст. 179 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою договір на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р. є змішаним договором та містить у собі умови оренди та умови надання послуг.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 762 цього Кодексу та умовами вказаного договору на орендаря покладено обов'язок щомісячно сплачувати орендну плату. Відповідно до статті 763 цього ж Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що позивач надавав, а відповідач отримував послуги з надання ліжко-місць для тимчасового проживання співробітників ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року включно, що не заперечується відповідачем та підтверджується наявними у справі актами приймання виконаних робіт (послуг), підписаними обома сторонами, та рахунками № 01/13 від 01.11.2013р., № 02/13 від 02.12.2013р., № 03/13 від 06.01.2014р., № 04/13/1 від 17.02.2014р., № 04/13 від 03.02.2014р., № 05/13 від 03.03.2014р., № 06/13 від 02.04.2014р., № 07/13 від 05.05.2014р., № 08/13 від 02.06.2014р., № 08/13/2 від 17.06.2014р., № 08/13/1 від 12.06.2014р., № 09/13 від 04.07.2014р., № 10/13 від 04.08.2014р., № 11/13 від 02.09.2014р., які оплачувались відповідачем, що підтверджується наявною у справі банківською випискою про рух коштів. Оригінали відповідних актів приймання виконаних робіт та відповідних рахунків було оглянуто в судовому засіданні 16.06.2015р., а їх копії долучено до справи.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України, якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Зазначене спростовує твердження відповідача про те, що договір на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р. є неукладеним, і у відповідача відсутні будь-які обов'язки за цим договором.

До матеріалів справи позивачем надано копію Списку працівників ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД», які підлягали поселенню позивачем в гуртожиток у жовтні 2014р., отриману ФОП ОСОБА_1 по електронній пошті. Зазначена заявка містить печатку відповідача та підпис без ідентифікації особи, яка його здійснила. З цього списку вбачається, що з 01 - 15 жовтня 2014 року підлягало поселенню всього 52 (п'ятдесят дві) особи на строк від 1 (один) до 14 (чотирнадцять) ночівель.

За поясненнями позивача, 01.10.2014р. відбулось заселення 28 (двадцять вісім) робітників відповідача до гуртожитку, про що складено відповідний рахунок № 12/13 на суму 67200 грн. (шістдесят сім тисяч двісті гривень) за проживання робітників у ІІ корпусі у жовтні 2014 року (№ кімнат - 2, 5, 14, 17) кількістю ліжко-місць 22 за ціною 2400,00 грн. (дві тисячі чотириста гривень) за ліжко-місце та за проживання робітників у ІІ корпусі у жовтні 2014 року (кімната № 15/1, 15/2) кількістю ліжко-місць 6 за ціною 2400,00 грн. (дві тисячі чотириста гривень).

Згідно додатку до рахунку № 12/13 від 01.10.2014р. всього було заброньовано 28 ліжко-місць.

Вказаний рахунок № 12/13 від 01.10.2014р. був направлений відповідачеві електронною поштою та отриманий останнім 02.10.2014р., про що свідчить наявна у справі роздруківка з електронної поштової скрині позивача.

Суд враховує, що листування за допомогою використання електронної пошти сторонами у договорі не передбачено.

У той же час, суд зазначає, що основні правові засади електронного документообігу, у тому числі в сфері договірних відносин, визначаються Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Відповідно до ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Згідно з ст.7 цього ж Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами.

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред'явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Статтею 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Щодо посилань відповідача на неналежність електронних документів як доказів, то суд зазначає, що до спірних правовідносин застосовуються приписи ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

З огляду на наведене, суд приймає у якості доказу надану позивачем копію списку працівників ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД», які підлягали поселенню ФОП ОСОБА_1 в гуртожиток у жовтні 2014р., отриману позивачем по електронній пошті. Також суд приймає у якості доказу направлення відповідачу рахунку № 12/13 від 01.10.2014р. роздруківку з електронної поштової скрині позивача.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується виконання сторонами умов п.2.1.1 договору на проживання № 003-2013 від 01.11.2013р. стосовно надання гуртожитку списку працівників, що поселяться у жовтні 2014 року, з вказівкою їх прізвищ, чим спростовуються доводи відповідача про не складання таких документів.

За усними поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні 27.07.2015р., що відображено в протоколі судового засідання, журнал реєстрації осіб (працівників відповідача), що поселяються в гуртожиток у спірний період, з зазначенням назви організації, з якої така особа прибула, прізвище та ініціали такої особи, строк проживання в гуртожитку, не складався позивачем. Також, звірка переліку осіб, які начебто були заселені позивачем у жовтні 2014 року, не проводилась сторонами.

Отже, в матеріалах справи відсутні і сторонами не надано документального підтвердження фактичного заселення працівників ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД» у кількості 28 осіб у спірний період.

В матеріалах справи міститься лист ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД» від 14.10.2014р. № 01-2241, адресований позивачу, в якому відповідач просив позивача розірвати укладений договір на проживання у зв'язку з припиненням робіт по вводу в експлуатацію причалів № 1к, № 2к на Карантинному молу, а також з 16 жовтня 2014 року не здійснювати поселення працівників ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД».

03.11.2014р. позивачем було складено акт № 1 приймання виконаних робіт (послуг) по наданню ліжко-місць для тимчасового проживання працівників ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД» за жовтень 2014 року (рахунок № 12/13 від 01.10.2014р.) за договором № 003-2013 від 01.11.2013р. на загальну суму 67200,00 грн.

Матеріали справи містять лист позивача від 15.01.2015р. № 15/01, адресований відповідачу, в якому позивач просив здійснити остаточні розрахунки за договором № 003-2013 від 01.11.2013р. за жовтень 2014 року у сумі 67200 грн.

У відповідь на цей лист, відповідач у листі від 12.02.2015р. № 01-132 повідомив позивача про складний фінансовий стан ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД» і, як наслідок, неможливість остаточного розрахунку.

На лист позивача № 13/03 від 13.03.2015р. відповідач також повідомив про неможливість погашення заборгованості у зв'язку з припиненням фінансування ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД» (лист від 02.04.2015р. № 01-304).

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 03.04.2015р. про перерахування на протязі десяти робочих днів заборгованості у розмірі 67200 грн. за договором № 003-2013 від 01.11.2013р. Вказана вимога була отримана відповідачем 15.04.2015р., про що свідчить відповідне повідомлення УКРПОШТИ про вручення поштового відправлення.

В матеріалах справи відсутні докази реагування відповідачем на вказану вимогу.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача заборгованості по оплаті ліжко-місць за жовтень 2014 року у розмірі 67200 грн. (шістдесят сім тисяч двісті гривень).

Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 2 статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд враховує, що у пункті 3.1 договору сторони визначили, що місячна вартість одного ліжко-місця у гуртожитку складає 1900,15 грн. (одна тисяча дев'ятсот гривень 15 коп.) без ПДВ. Вказана вартість включає усі послуги, означені цим договором. В матеріалах справи відсутні і сторонами не надано документального підтвердження внесення змін до договору в частині місячної вартості одного ліжко-місця, як це передбачено сторонами у пункті 6.1 договору № 003-2013 від 01.11.2013р.

Як вже зазначалось судом, поселення та виселення працівників замовника проводиться з відома та згоди замовника з обов'язковим оформленням актів здачі-приймання послуг за кожний звітний місяць (п.2.2.4 договору).

Відповідний акт здачі-приймання послуг за жовтень 2014 року не підписано обома сторонами. Акт підписаний лише позивачем.

Отже, позивачем не доведено обґрунтованості підстав для застосування при розрахунку вартості одного ліжко-місяця вартості послуг на рівні 2400,00 грн. (дві тисячі чотириста гривень) замість 1900,15 грн. (одна тисяча дев'ятсот гривень 15 коп.) без ПДВ.

Вказані обставини свідчать про не доведеність позивачем, всупереч вимог статей 32 33 ГПК України, обставин щодо наявності заборгованості відповідача у заявленому розмірі за 28 ліжко-місць, а також не доведеність фактичного заселення працівників ТОВ «Підприємство «МАСТ-БУД» у кількості 28 осіб у спірний період, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маст-Буд» про стягнення 67200 грн. (шістдесят сім тисяч двісті гривень) - відмовити.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через десять днів з дня його підписання та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2015 р.

Суддя Н.В. Величко