РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2015Справа №910/14144/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Грінтек Енерджі»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача1. Компанія «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ»
2. Ертефаі Ольга Сергіївна
провизнання правочинів недійсними
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Кузьмік Д.В. - головний юрисконсульт
від відповідача:Кебус М.В. - начальник юридичного відділу
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтек Енерджі» про визнання правочинів недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договори відступлення прав вимоги від 16.06.2014 р., укладені між відповідачем та Компанією «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ» і Ертефаі Ольгою Сергіївною, є недійсними, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства України, а саме: за вказаними договорами без згоди позивача як заставодержателя були відчужений предмет застави за договорами застави майнових прав №1101/01/S-2 від 17.06.2014 р., №1101/01/S-3 від 17.06.2014 р. та №1201/01/S-3 від 18.06.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.06.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.07.2015 р., залучено до участі у справі Компанію «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ» та Ертефаі Ольгу Сергіївну в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

02.07.2015 р. представником позивача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що договори застави №1101/01/S-2 від 17.06.2014 р., №1101/01/S-3 від 17.06.2014 р. та №1201/01/S-3 від 17.06.2014 р. були укладені вже після укладення оспорюваний у даній справі договорів відступлення, а відтак не можуть бути підставою для їх недійсності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 31.07.2015 р. у зв'язку з неявкою представників третіх осіб.

Представник позивача в судове засідання з'явився, через канцелярію суду 27.07.2015 р. подав додаткові докази, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача з'явилася, вимоги ухвал суду виконала, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представники третіх осіб, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили.

Одночасно, ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що треті особи повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

В судовому засіданні 31.07.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2014 р. між ТОВ «Грінтек Енерджі» (цесіонарій) та Компанією «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ» (цедент) був укладений договір про відступлення права вимоги (надалі - «Договір відступлення 1»), відповідно до п. 1.1 якого цедент уступає цесіонарію наступні права вимоги (майнові права), які належать цементу, за наступними договорами:

- право вимоги (право вимагати повернення вкладу боржником) за договором банківського вкладу (депозитного вкладу з щомісячною сплатою відсотків) №ДЮО-01-01814 від 13.06.2014 р., укладеного з ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», у розмірі 529 200,00 дол. США;

- право вимоги (право вимагати повернення вкладу боржником) за договором банківського вкладу (депозитного вкладу з щомісячною сплатою відсотків) №1128/04 від 28.11.2008 р., укладеного з ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», у розмірі 6 369 993,86 дол. США.

Крім того, 16.06.2014 р. між ТОВ «Грінтек Енерджі» (новий кредитор) та Ертефаі Ольгою Сергіївною (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - «Договір відступлення 2»), за змістом п. 1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває наступне право вимоги (майнове право), належне первісному кредиторові, і стає кредитором за наступними договорами, укладеними між первісним кредитором та ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк», що надалі іменується боржник:

- право вимоги (право вимагати повернення суми вкладу боржником) за договором депозитного вкладу №ДФО-01-167360 від 21.02.2014 р. в сумі 429 738,00 дол. США;

- право вимоги (право вимагати повернення суми вкладу боржником) за договором депозитного вкладу №ДФО-0-158939 від 11.12.2013 р. в сумі 34 683,00 дол. США.

22.01.2015 р. ТОВ «Грінтек Енерджі» зареєстровано в установі ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» заяву з вимогою сформувати реєстр кредиторів з урахуванням заліку зустрічних однорідних вимог за договорами банківського вкладу, які є предметами Договорів відступлення, та кредитним договором №1101/01 від 01.11.2012 р. на загальну суму 7 363 614,86 дол. США.

Спір у справі виник у зв'язку із оспорювання позивачем дійсності Договорів відступлення.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Крім того, згідно з п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання недійсними Договорів відступлення позивач вказує на те, що він не давав згоди як заставодержатель за договорами застави майнових прав №1101/01/S-2 від 17.06.2014 р., №1101/01/S-3 від 17.06.2014 р. та №1201/01/S-3 від 18.06.2014 р. на відчуження (відступлення) права вимоги.

Зокрема, між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та Компанією «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ» були укладені договори застави №1101/01/S-2 та №1101/01/S-3, за змістом яких Компанія як заставодавець передала Банку в заставу права вимоги за договорами банківського вкладу (депозитного вкладу з щомісячною сплатою відсотків) №1128/04 від 28.11.2008 р. на суму 6 369 993,86 дол. США та №ДЮО-01-01814 від 13.06.2014 р. на суму 529 200,00 дол. США.

Згідно з п. 4 та 5 розділу 1 вказаних договорів застави заставодавець зобов'язується не здійснювати уступки права вимоги (майнового права), що є предметом застави; будь-які правочини або дії стосовно предмету застави, вчинені з порушенням вимог договору застави та/або законодавства України, є недійсним.

Також, 18.06.2014 р. між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та Ертефаі Ольгою Сергіївною був укладений договір застави №1201/01/S-3, відповідно до якого Ертефаі О.С. як заставодавець передала Банку в заставу права вимоги за договорами банківського вкладу (депозитного вкладу з щомісячною сплатою відсотків) №ДФО-01-167360 від 21.02.2014 р. на суму 52 560,00 дол. США.

Пунктом 5 розділу 1 вказаного договору визначено, що заставодавець зобов'язується не здійснювати уступки права вимоги (майнового права), що є предметом застави; будь-які правочини або дії стосовно предмету застави, вчинені з порушенням вимог договору застави та/або законодавства України, є недійсним.

З огляду на викладене позивач вказує, що положеннями вказаних договорів застави було заборонено Компанії «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ» та Ертефаі О.С. відступати на користь відповідача право вимоги до ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» виконання грошового зобов'язання з повернення грошових коштів за договорами банківського вкладу №1128/04 від 28.11.2008 р., №ДЮО-01-01814 від 13.06.2014 р. та №ДФО-01-167360 від 21.02.2014 р.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Приписами ст. 50 Закону України «Про заставу» визначено, що при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодавець зобов'язаний, зокрема, не здійснювати уступки заставленого права.

За змістом п. 4.3.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» за змістом частини другої статті 586 ЦК України, частини другої статті 17 Закону України «Про заставу» та частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку» відчуження майна, що є предметом застави (іпотеки), можливе лише за згодою заставодержателя (іпотекодержателя). Договір про відчуження заставленого майна, укладений з порушенням цих правових норм, може бути визнаний господарським судом недійсним згідно зі статтею 215 ЦК України.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Відповідно до п. 11.1 розділу 2 договорів застави вони набувають чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діють до моменту належного виконання в повному обсязі основного зобов'язання.

Відтак суд приходить до висновку, що право застави предмету договорів застави (тобто, право вимоги за договорами банківського вкладу №1128/04 від 28.11.2008 р., №ДЮО-01-01814 від 13.06.2014 р. та №ДФО-01-167360 від 21.02.2014 р.) могло виникнути у позивача як заставодержателя за такими договорами виключно з моменту їх укладення, тобто з моменту підписання повноважними представниками сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що договори застави між ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та третіми особами були укладені 17.06.2014 р. та 18.06.2014 р., відтак саме з цього моменту такі договори набрали чинності, а у позивача могли виникнути права як заставодержателя.

В той же час, оспорювані у даній справі Договори відступлення були укладені між відповідачем та третіми особами 16.06.2014 р., тобто раніше, ніж у Банку могли виникнути будь-які права як заставодержателя за договорами застави №1101/01/S-2 від 17.06.2014 р., №1101/01/S-3 від 17.06.2014 р. та №1201/01/S-3 від 18.06.2014 р.

З огляду на викладене твердження позивача про те, що на момент укладення Договорів відступлення існувала встановлена договорами застави заборона на здійснення такого відступлення, є безпідставним.

В свою чергу, договори банківського вкладу №1128/04 від 28.11.2008 р., №ДЮО-01-01814 від 13.06.2014 р. та №ДФО-01-167360 від 21.02.2014 р. не містять жодної заборони Компанії «ЗАХВЕРТ ІНВЕСТ ТРОЙХАНД ГмбХ» та Ертефаі О.С. як клієнтам відступати своє право вимоги повернення банківського депозиту на користь третіх осіб.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що Договори відступлення суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договорів відступлення недійсними.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» про визнання недійсними Договорів відступлення необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.08.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко