РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015Справа №910/4357/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові зодчі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА АРХІТЕКТУРНА СПІЛКА"

третья особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.»

про стягнення 105 791,39 грн.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді Л.Д. Головатюк

Н.Б. Плотницька

Представники сторін:

від позивача: Яровий А.М. (дов. б/н від 06.02.2015р.); Степаненко Р.О. (дов. №3 від 03.04.15р.);

від відповідача: Корзун В.А. (дов. б/н від 03.04.15р.);

від третьої особи: Тренова О.В. (дов. № 052 від 23.12.2014 р.)

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нові зодчі" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА АРХІТЕКТУРНА СПІЛКА" про стягнення 304 097,10 грн. заборгованості за Договором компенсації оренди майна №1 від 17.12.13р., який є додатком до Договору підряду №07/11/13 від 07.11.13р..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором компенсації оренди майна №1 від 17.12.13р. в частині своєчасної та повної сплати орендної плати (платежів за тимчасове користування майном), внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, розмір якої був відкоригований з урахуванням зростання курсу Євро.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2015 порушено провадження у справі № 910/4357/15 та призначено до розгляду на 07.04.2015.

07.04.2015 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.04.15р. розгляд справи відкладено на 13.05.15р.

Ухвалою суду від 13.05.2015 р. за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду спору на 15 днів та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.» (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, будинок 20-А, ), розгляд справи відкладено на 28.05.2015 р..

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 призначено колегіальний розгляд справи № 910/4357/15 у складі трьох суддів.

За результатами здійсненого за допомогою автоматизованої системи документообігу суду повторного розподілу судової справи між суддями від 29.05.15 р. для розгляду справи № 910/4357/15-г визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), Головатюк Л.Д., Плотницька Н.Б..

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2015 справу № 910/4357/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові зодчі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА АРХІТЕКТУРНА СПІЛКА" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В." про стягнення 304 097,10 грн. прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі суду та відкладено розгляд справи на 11.06.2015.

Ухвалою суду від 11.06.2015 р. за клопотанням представника відповідача продовжено строк розгляду справи та 15 днів та розгляд справи відкладено на 04.08.15 р..

Ухвалою суду від 04.08.15 р. розгляд справи відкладався на 06.08.15 р..

У судові засідання 13.05.15 р., 28.05.15 р., 11.06.15 р., 04.08.15 р. та 06.08.15 р. з'явились уповноважені представники позивача і відповідача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача з'явився в судові засідання 28.05.15 р. а 06.08.15 р., в судові засідання 11.06.15 р. та 04.08.15р. - не з'явився.

Доказів отримання третьою особою ухвали суду у справі від 28.05.2015 поштовим відділенням зв'язку на час розгляду справи 11.06.15 р. до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 927, в якому зазначено, що 09.06.2015 вказане поштове відправлення вручено за довіреністю у відділенні поштового зв'язку «Київ 15».

Про дату, час і місце розгляду даної справи 04.08.15 р. третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 600.

Про причини неявки представника третьої особи в судові засідання 11.06.15 р. та 04.08.15 р. суд не повідомлено.

До початку судового засідання 13.05.15 р. через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 06.04.15р.. Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 13.05.15 р. через канцелярію суду відповідачем поданий відзив на позовну заяву б/н від 06.04.15 р., в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на помилкове нарахування компенсації орендної плати з грудня 2013 р., замість врахування дати фактичного укладення договору - 17.12.13 р., з якої , на думку відповідача, виникли зобов'язання. Крім того відповідач вважає, що ним сплачено вартість компенсації оренди майна за перший та останній місяць передплатою, в зв'язку з чим розмір орендної плати збільшенню не підлягає. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

07.04.15р. через канцелярію суду представником позивача подані письмові пояснення б/н від 07.04.15 р., письмове підтвердження б/н від 07.04.15 р., які долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 13.05.15 р. через канцелярію суду позивачем подано клопотання б/н від 07.04.15 р. про долучення додаткових документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 28.05.15 р. представником третьої особи через канцелярію суду подані пояснення б/н б/д, в яких третя особа підтверджує укладення Договору оренди майна (оперативна оренда) № 13.84 від 17.12.13 р. з позивачем та зазначає, що останнім орендна плата сплачувалась до лютого 2014 р., з урахуванням зростання курсу Євро. Проте, внаслідок несплати ТОВ «Нові Зодчі» орендних платежів ТОВ з ІІ «Дока Україна Т.О.В.» звернулось з позовом до позивача про стягнення 218 662,50 грн. боргу. Ухвалою суду від 01.10.14 р. за результатами розгляду справи № 910/15909/14 затверджено мирову угоду про розстрочення заборгованості за Договором оренди № 13.84 від 17.12.13 р. та на час проведення судового розгляду позивачем здійснюються передбачені мировою угодою платежі. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засідання 28.05.15 р. представником позивача подане клопотання б/н від 28.05.15 р. про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи до матеріалів спавши долучені.

Також до початку судового засідання 11.06.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва представником третьої особи подано додаткові пояснення б/н від 10.06.2015, в яких ТОВ з ІІ «Дока України Т.О.В.» зазначає, що нарахування орендної плати позивачеві за договором № 13.84 від 17.12.13 р., укладеним між позивачем та третьою особою, в період оренди здійснювалось з урахуванням зростання на момент нарахування в цей період орендної плати, що і було відображено в рахунках на оплату, надісланих позивачу. Додаткові пояснення долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.06.15 р. представником позивача подано клопотання б/н від 11.06.2015 про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості ТОВ «Українська архітектурна спілка» за спірним Договором компенсації оренди майна. Клопотання судом задоволено документи до матеріалів справи долучені.

До початку судового засідання 04.08.15 р. через загальний відділ канцелярії суду представником відповідача подано додаткові письмові пояснення б/н від 29.07.2015 р., в яких відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, що визначена позивачем в поданому в судовому засіданні 11.06.15 р. розрахунку сума заборгованості за період з 01.03.14 р. по 25.03.15 р. становить 105 791,39 грн., що є помилковим, оскільки розмір орендної плати сплачений відповідачем шляхом внесення попередньої оплати, отже є таким, що збільшенню не підлягає, зважаючи на сплату суми на момент її нарахування. Додаткові пояснення долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 06.08.2015 р. позивачем через канцелярію суду подана заява б/н від 05.08.2015 р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 105 791,39 грн. заборгованості за договором, яка долучена судом до матеріалів справи.

Суд зазначає, що відповідно до частини 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно з частиною третьою ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Дослідивши зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству, не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, суд приймає вищевказану заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача під час проведення судового засідання 06.08.2015 р. до суду не надходило.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 06.08.15 р. сторонами суду не надано.

Згідно пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань від представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 27, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки їм зрозумілі.

Відводу колегії суддів представниками сторін не заявлено.

Уповноважений представник позивача в судових засіданнях 13.05.15 р., 04.08.15 р. та 06.08.15 р. підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судових засіданнях 13.05.15 р., 04.08.05.15 р. та 06.08.15 р. підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву.

Уповноважений представник третьої особи в судовому засіданні 06.08.15 р. підтримав заявлені позивачем позовні вимоги, викладені в поданих до суду поясненнях.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» (орендар за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОКА Україна Т.О.В.» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у справі, орендодавець за договором) укладено договір оренди майна (оперативна оренда) (далі - Договір).

Відповідно до ст. 1.1 Договору третя особа передає, а позивач приймає у тимчасове користування та за плату будівельну опалубку (далі - майно), асортимент, ціна та кількість якої визначені в Специфікації (додаток 1 до договору 2), що є невід'ємною частиною цього договору. Позивач зобов'язується прийняти зазначене майно та своєчасно здійснювати оплату орендних платежів.

Згідно підписаного сторонами Додатку № 1 до Договору - Специфікації елементів опалубки від 17.12.2013 р. до договору оренди № 13.84 від 17.12.13 р. орендарем та орендодавцем узгоджено перелік майна, а саме елементів опалубки, що складається з 27 найменувань товарів кількістю 6372 шт. загальною вартістю 4 503 518,51 грн. з ПДВ.

Згідно підписаного сторонами Додатку № 2 від 07.02.2014 р. до Договору - Специфікації елементів опалубки від 07.02.14 р. до договору оренди № 13.84 від 17.12.13 р., орендодавцем та орендарем узгоджено перелік майна, а саме елементі опалубки, що складається з 19 найменувань товарів кількістю 1095 шт. загальною вартістю 1 122 371,74 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.1.2 Договору вказане в п.1.1. майно передається у тимчасове користування орендарю для проведення будівельно - монтажних робіт.

Також умовами розділів 2 - 8 Договору сторони узгодили строк орендних правовідносин, орендну плату та порядок проведення розрахунків, порядок прийому-передачі майна, права та обов'язки та відповідальність сторін тощо.

У відповідності до п.10.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 17 березня 2014 р., але в будь - якому разі до повного виконання ними взятих на себе зобов'язань.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та §5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу частини 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

За змістом глави 58 Цивільного кодексу України до обов'язків орендодавця за договором оренди віднесено передати або зобов'язатися передати наймачеві у користування негайно або у строк, встановлений у договорі найму, річ у комплекті та у стані, що відповідає умовам договору найму та її призначенню, а також попередити орендаря про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. При цьому орендар зобов'язаний у присутності орендодавця перевірити справність речі; у разі невиконання цього обов'язку річ вважається такою, що передана йому у належному стані.

У відповідності до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1 Договору строк орендних правовідносин встановлюється з моменту фактичної передачі майна або його частини орендарю і діє до моменту повернення орендарем майна у повному обсязі. Моментом фактичної передачі майна сторони будуть вважати відвантаження майна або його частини позивачу з оформленням необхідної товаророзпорядчої документації (накладна або акт прийому-передачі).

Орендодавець здійснює безпосереднє відвантаження майна орендарю зі свого складу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 9, а орендар власними силами та за власний рахунок здійснює переміщення майна у повному обсязі або в певній частині згідно власних виробничих потреб та комерційних цілей на будівельний майданчик, який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Л. Курбаса,19 (торгово - офісний комплекс) (п. 4.1 Договору).

Документом, що засвідчує факт та обсяг передачі майна орендарю є відповідна накладна або акт прийому-передачі, що підписується представниками обох сторін та вручається орендодавцем орендарю в момент фактичного відвантаження майна у повному обсязі або в окремій його частині. Підпис уповноваженої особи орендаря в товаророзпорядчих документах є необхідним і одночасно достатнім підтвердженням орендаря щодо: згоди на отримання майна в зазначених асортименті та кількості; підтвердження факту прийому від орендодавця майна по кількості та якості (п. 4.6 Договору).

Як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, факт передачі орендованого майна Товариству з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» підтверджується підписаними представниками ТОВ з ІІ «Дока Україна Т.О.В.» та ТОВ «Нові Зодчі» накладними на переміщення товару № 2852 від 23.12.13 р., № 2873 від 25.12.13 р., № 2872 від 25.12.13 р. та № 2893 від 30.12.13 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно п. 3.11 Договору сторони встановили, що третя особа щомісяця, протягом строку знаходження майна в оренді, складає та направляє позивачу 2 примірники належним чином посвідченого акту наданих послуг по оренді, а позивач зобов'язується їх підписати, завірити своєю печаткою та направити один примірник третій особі.

Окрім того, на підтвердження зазначеного факту позивачем надані копії підписаних позивачем та третьою особою без зауважень актів надання послуг № 1757 від 31.12.2013 р., № 102 від 31.01.2014 р., № 230 від 28.02.2014 р., № 408 від 31.03.2014 р., № 722 від 30.04.2014 р., № 862 від 31.05.2014 р., № 1018 від 30.06.2014 р., № 7792 від 31.07.2014 р., якими, зокрема, засвідчено факти перебування на будівельних майданчиках орендаря належного ТОВ з ІІ «Дока Україна Т.О.В.» переданого в тимчасове платне користування ТОВ «Нові зодчі» майна та його загальної кількості.

Також як встановлено судом за матеріалами справи, позивач на підтвердження фактичного здійснення перевезень спірного майна (опалубки) на будівельний майданчик, зазначений в п. 4.1 Договору - за адресою: м. Київ, проспект Л. Курбаса, 19А, надав суду копію Договору № 35-2013 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 20.12.2013 р., укладеного між ТОВ «Нові Зодчі» як замовником та Приватним підприємством «Автомікс-Спецтранс» як перевізником, за умовами якого перевізник зобов'язувався отримати та доставити ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення, яким є: м. Київ, проспект Л. Курбаса, 19А.

На виконання умов вказаного Договору № 35-2013 на перевезення вантажів ПП «Автомікс - Спецтранс» здійснено перевезення опалубки за маршрутом м. Київ, вул. Лебединська, - проспект Л. Курбаса, 19 а, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здачі-прийняття робіт: № ЦОУ-000858 від 24.12.2013 р., № ЦОУ-000863 від 25.12.13 р., № ЦОУ-000868 від 30.12.13 р. та № ЦОУ-000086 від 10.02.14 р., які підписані між позивачем та перевізником без зауважень, рахунок-фактуру № ЦСФ-002094 від 24.12.2013 р., виставлений позивачу.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору закінчення строку дії договору, у випадку неповернення майна з орендного користування, не звільняє позивача від обов'язку сплати орендних платежів у повному обсязі за фактичний строк перебування майна у позивача.

Загальний розмір платежів за тимчасове користування майном розраховується за фактичний строк перебування майна в оренді, але в будь-якому разі не менше ніж за 1 місяць та становить суму у розмірі 146 921,04 грн. на місяць. (п. 3.1 Договору).

У випадку передачі інших або додаткових елементів, зміни комплектації оформлюються підписанням сторонами окремих додаткових Специфікацій, які є невід'ємними частинами договору та товаророзпорядчими документами, без оформлення додаткових угод (п. 3.2 Договору).

Фактичний обсяг майна, що передається третьою особою позивачу, підтверджується відповідними товаророзпорядчими документами (п. 3.5 Договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата щомісяця перераховується позивачем на поточний рахунок третьої особи з урахуванням фактичної кількості майна, що перебуває в оренді, до 20 числа кожного місяця, наступного за поточним місяцем орендних правовідносин. При цьому, орендар зобов'язався сплатити орендодавцю шляхом передоплати орендну плату у розмірі, передбаченому п. 3.1 Договору та у додаткових специфікаціях, за перший та останній місяці орендних правовідносин, протягом 3 банківських днів з моменту підписання даного договору.

При цьому, як стверджує третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позивачем сплачувалась орендна плата до лютого 2014 р.. Проте, внаслідок несплати ТОВ «Нові Зодчі» орендних платежів ТОВ з ІІ «Дока Україна Т.О.В.» звернулось з позовом до позивача про стягнення 218 662,50 грн. боргу. Ухвалою суду від 01.10.14 р. за результатами розгляду справи № 910/15909/14 затверджено мирову угоду про розстрочення заборгованості за Договором оренди № 13.84 від 17.12.13 р. та на час проведення судового розгляду позивачем здійснюються передбачені мировою угодою платежі.

Окрім того, як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, між позивачем та відповідачем 17 грудня 2013 року було укладено Договір № 1 компенсація оренди майна (оперативна оренда) Додаток до Договору підряду № 07/11/13 (далі - Договір 1), текст якого ідентичний тексту Договору оренди № 13.84 від 17.12.13 р. за виключенням суб'єктного складу сторін.

Зокрема, відповідно до ст. 1.1 Договору № 1 ТОВ «Нові зодчі» передає, а ТОВ «Українська архітектурна спілка» приймає у тимчасове користування та за плату будівельну опалубку (далі - майно), асортимент, ціна та кількість якої визначені в Специфікації (додаток 1 до договору № 1), що є невід'ємною частиною цього договору. Позивач зобов'язується прийняти зазначене майно та своєчасно здійснювати оплату орендних платежів.

Відповідно до п.1.2 Договору № 1 вказане в п.1.1. майно передається у тимчасове користування орендарю для проведення будівельно - монтажних робіт.

Також умовами розділів 2 - 8 Договору № 1 сторони узгодили строк орендних правовідносин, орендну плату та порядок проведення розрахунків, порядок прийому-передачі майна, права та обов'язки та відповідальність сторін тощо.

При цьому, за твердженнями сторін, вказаний Договір компенсації оренди майна укладений сторонами виключно з метою та щодо компенсації відповідачем витрат позивача на оплату оренди майна (опалубки), переданої йому в тимчасове користування третьою особою - ТОВ з ІІ «Дока Україна Т.О.В.» за Договором оренди № 13.84 від 17.12.13 р..

Судом встановлено згідно матеріалів справи, зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що будівельна опалубка, яка є предметом спірного Договору № 1, одночасно є предметом Договору оренди майна (оперативна оренда) № 13.84 від 17.12.13 р., укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дока Україна Т.О.В.».

Крім цього, за умовами п.3.6 Договору № 1 орендна плата щомісяця перераховується відповідачем на поточний рахунок позивача з урахуванням фактичної кількості майна, що перебуває в оренді, до 20 числа кожного місяця, наступного за поточним місяцем орендних правовідносин. При цьому, відповідач зобов'язався сплатити позивачу шляхом передоплати орендну плату у розмірі, передбаченому п. 3.1 Договору та у додаткових специфікаціях, за перший та останній місяці орендних правовідносин, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання даного договору.

На виконання умов п. 3.6 Договору № 1 відповідачем в день підписання Договору 17.12.13 р., платіжним дорученням № 212 від 17.12.13 р. було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 300 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «оплата за оренду опалубки згідно договору № 07/11/13 від 07.11.13 р.», копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому, незважаючи на зазначене відповідачем призначення платежу, ТОВ «Нові Зодчі» вказані грошові кошти були враховані в рахунок здійснення відповідачем компенсації витрат за оренду опалубки на об'єкті по пр. Курбаса, 19, літ А у м. Києві.

Додатково вказаний факт підтверджується наданою відповідачем копією акту здачі-прийняття робіт № ОУ-0000284, підписаного представниками позивача та відповідача 16.07.2014 р. в рамках договору 1, в якому зокрема, зазначено, про проведення відповідачем вказаної компенсації витрат за оренду опалубки на об'єкті Київ, проспект Л. Курбаса,19А, та визначено загальну вартість робіт в розмірі 456 439,66 грн. з ПДВ.

Окрім того, у зазначеному акті від 16.07.2014 р. сторони відзначили відсутність претензій одна до одної.

В свою чергу судом згідно матеріалів справи, зокрема, наданих сторонами банківських виписок та платіжних доручень встановлено наявність доказів сплати відповідачем компенсації оренди майна лише у сумі 300 000,00 грн.. Натомість наявні в матеріалах справи банківські виписки містять докази на підтвердження здійснення розрахунків між сторонами на підставі інших договорів, зокрема, договору № 03/10/13 від 03.10.13 р., договору № 04/10/13 від 04.10.13 р. та договору 07/11/13 від 07.11.13 р. щодо улаштування монолітних конструкцій каркасу на об'єкті, які не є предметом даного спору та взаємне виконання зобов'язань сторонами за якими не входить до предмету доказування у даній справі.

За умовами п.5.1 Договору після закінчення строку дії Договору, а також у випадку дострокового припинення (розірвання) (п.10.2 Договору) орендар (позивач) протягом п'яти робочих днів зобов'язаний власними силами та за власний рахунок повернути орендодавцю (третій особі) прийняте у тимчасове користування майно на склад, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 9.

Відповідно до п.5.3 Договору орендар (позивач) в момент повернення майна повинен надати орендодавцеві (третій особі) відповідні товаророзпорядчі документи на майно (накладна або акт прийому - передачі). Орендар (позивач) зобов'язується забезпечити присутність в момент повернення майна свого уповноваженого представника для підписання товаророзпорядчої та іншої (акти технічного стану тощо) документації.

Поряд із цим згідно умов п.5.1 Договору № 1 після закінчення строку дії Договору, а також у випадку дострокового припинення (розірвання) (п.10.2 Договору) орендар (відповідач) протягом п'яти робочих днів зобов'язаний власними силами та за власний рахунок повернути орендодавцю (позивачу) прийняте у тимчасове користування майно на склад, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лебединська, 9.

Відповідно до п.5.3 Договору № 1 орендар (відповідач) в момент повернення майна повинен надати орендодавцеві (позивачу) відповідні товаророзпорядчі документи на майно (накладна або акт прийому - передачі). Орендар (відповідач) зобов'язується забезпечити присутність в момент повернення майна свого уповноваженого представника для підписання товаророзпорядчої та іншої (акти технічного стану тощо) документації.

В якості доказів на підтвердження фактичного повернення орендного майна ТОВ «Нові зодчі», позивачем надано суду Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 10/03 від 10.03.2014 р., укладений між ТОВ «Нові Зодчі» як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Антстрой Плюс» як перевізником, та складені вказаними особами на його виконання акти здачі-прийняття робіт № 27 від 13.03.2014 р., № 30 від 18.03.2014 р., № 31 від 19.03.2014 р., № 33 від 21.03.2014 р. та № 34 від 24.03.2014 р., які свідчать про здійснення перевізником перевезення опалубки за маршрутом проспект Л. Курбаса, 19 а - м. Київ, вул. Лебединська, - що послуги здійснювались щодо перевезення опалубки (без зазначення її кількості, асортименту, ціни) з м. Київ, проспект Л. Курбаса, 19 до м. Київ, вул. Лебединська, 9, та відповідні рахунки-фактури, виставлені позивачу.

Тобто, як стверджує позивач в позовній заяві та підтверджено представниками позивача та третьої особи в судовому засіданні, фактично спірний об'єкт оренди (будівельна опалубка) перебував на об'єкті по пр-ту Курбаса, 19, літ. А у м. Києві з грудня 2013 року по 25 березня 2014 р..

Крім того, позивачем в якості доказів на підтвердження повернення опалубки орендодавцю - ТОВ з ІІ «Дока Україна Т.О.В.» додатково долучені до матеріалів справи накладні на повернення опалубки № 2164 від 13.03.2014 р., № 2182 від 17.03.2014 р., № 2202 від 26.03.14 р., № 2198 від 25.03.14 р., 2184 від 20.03.14 р., підписані уповноваженими представниками позивача та третьої особи, а також відповідні рахунки.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За результатами вивчення матеріалів справи, зокрема, поданого позивачем в судовому засіданні 11.06.15 р. розрахунку заборгованості за Договором № 1, судом встановлено та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, що за надану ТОВ «Дока Україна Т.О.В.» в оренду позивачу в період з 23.12.13 р. по 25.03.15 р. опалубку, розмір плати за яку становить 562 231,05 грн., відповідач в обумовлений Договором № 1 строк компенсацію здійснив частково в сумі 456 439,66 грн., в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором № 1 на суму 105 791,39 грн., яку позивач просив стягнути в позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними Договору компенсації оренди майна (оперативна оренда) № 1 від 17.12.2013 р. та Договору оренди майна (оперативна оренда) № 13.84 від 17.12.13 р. або окремих їх положень, а також доказів їх розірвання суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення даних договорів на час їх підписання та в процесі їх виконання з боку сторін відсутні.

Окрім того суд зазначає, що Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, прийняття відповідачем умов Договору № 1 від 17.12.13 р. компенсація оренди майна (оперативна оренда) Додаток до Договору підряду № 07/11/13 від 7.11.13 р. підтверджується підписанням ним спірного договору без будь-яких зауважень, а також про визнання ним умов цього договору свідчить часткова компенсація витрат позивача з оренди майна (опалубки) третьої особи.

Суд, оцінюючи надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, зазначає про необхідність дотримання норм права, не замінюючи їх вимогами до форми документів, оскільки мають значення тільки дійсні обставини та дійсна воля сторін, а не їх юридична грамотність.

При цьому, за твердженнями самих сторін, вказаний Договір компенсації оренди майна укладений сторонами виключно з метою та щодо компенсації відповідачем витрат позивача на оплату оренди майна (опалубки), переданої йому в тимчасове користування третьою особою - ТОВ з ІІ «Дока України Т.О.В.» за Договором оренди № 13.84 від 17.12.13 р.

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи, в межах виконання Договору № 1 жодні акти на підтвердження фактичного виконання сторонами умов п.п.5.1, 5.3 вказаного Договору сторонами не складались, зважаючи на наявність товаророзпорядчих документів та актів, складених та підписаних орендодавцем та орендарем за Договором № 13.84 оренди майна (оперативна оренда) від 17.12.13 р..

Судом не приймається до уваги наданий відповідачем до матеріалів справи акт звіряння розрахунків від 29.08.2014 р. між позивачем та відповідачем, оскільки відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; відповідно до частин 1, 2 статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, посилання відповідача на акт звірки як на доказ відсутності заборгованості за вищевказаним Договором № 1 не можуть бути прийняті судом до уваги у зв'язку з правовою природою акту звірки як зведеного облікового документа, що не належить до первинних документів бухгалтерської звітності та не може бути єдиним та належним доказом на підтвердження наявності чи відсутності будь-яких зобов'язань, в тому числі, проведення операцій на підприємстві та наявності або відсутності заборгованості у суб'єкта господарської діяльності за умови відсутності будь - яких інших доказів.

Окрім того, суд зазначає, що вказаний акт стосується договору № 07/11/13 від 07.11.13 р. щодо улаштування монолітних конструкцій каркасу на об'єкті, який не стосується предмету даного позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості в повному обсязі відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем, з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Крім цього, судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви надмірно сплачено судовий збір за її подання.

Так, частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З 01.11.2011 р. правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення такого збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2% ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

З урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог загальний розмір заявлених та прийнятих до розгляду позовних вимог становить 105 791,39 грн., 2% від цієї суми становить 2115,83 грн., тобто виходячи з розміру заявлених позовних вимог сума судового збору має становити 2115,83 грн..

Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду платіжним дорученням № 6620 від 03.02.15 р. сплачено 6081,94 грн. судового збору, отже переплата складає 3966,11 грн.

Згідно приписів статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Повернення надмірно сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до пункту 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається: - в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або - в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом), або - в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ (зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 88 ГПК). В усіх наведених випадках за необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до Державного бюджету України. Поданий заявником (скаржником) платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, при цьому повертається заявнику (скаржнику), а до матеріалів справи приєднується копія цього документа, яка виготовляється та засвідчується в порядку, передбаченому абзацом другим підпункту 2.5.13 пункту 2.5 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28; про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи (абзац четвертий того ж підпункту названої Інструкції). Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

За вказаних обставин суд вважає за необхідне повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нові зодчі" надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 3966,11 грн..

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 11, 202, 626-628, 858, 883, 884 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська архітектурна спілка» (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» (02081, м.Київ, вул. Здолбунівська,7-Д, ) заборгованість в сумі 105 791 (сто п'ять тисяч сімсот дев'яносто одна) грн. 39 коп. та судовий збір у сумі 2115 (дві тисячі сто п'ятнадцять) грн. 83 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Нові Зодчі» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,7-Д, ) з Державного бюджету України суму 3966 (три тисячі дев'ятсот шістдесят шість) грн. 11 коп. надмірно сплаченого судового збору, перерахованого згідно платіжного доручення № 6620 від 03.02.15р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/4357/15.

Дане рішення є підставою для повернення надмірно сплаченого судового збору з Державного бюджету України.

Для вирішення питання про повернення судового збору позивач має звернутись до органів Державної казначейської служби України.

Повний текст рішення складений та підписаний 07 серпня 2015 року.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді Л.Д. Головатюк

Н.Б. Плотницька