ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.07.2015 Справа №908/3377/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.

при секретарі судового засідання Говор С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ, ,

до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», м.Донецьк, ,

за участю третьої 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача громадянина України Глушкова Максима Вікторовича, м.Київ, та

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача громадянина України Сакун Сергія Юрійовича, м.Київ,

про стягнення 50 000,00 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився,

від третьої особи 2: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ, звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою №ЛВ8085 від 06.05.2015р. до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», м.Донецьк, про стягнення в порядку регресу матеріальних збитків в сумі 50 000,00 грн.

Господарським судом Запорізької області ухвалою від 27.05.2015р. означений позов направлено для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області на підставі 15, 17 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п.3.1.11 та п.3.1.12 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №908/3377/15 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 02.06.2015р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/3377/15 із залученням до участі у справі в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, громадянина України Глушкова Максима Вікторовича, м.Київ, та третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача громадянина України Сакун Сергія Юрійовича, м.Київ.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на фактичну сплату страхового відшкодування у розмірі 97 992,72 грн. за договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к від 02.12.2011р. потерпілій особі у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.11.2012р., наявність винних дій водія транспортного засобу Audi д.н.05614КТ, відповідальність за яким забезпечена відповідачем на підставі полісу №АВ/0020679.

На підтвердження вказаних обставин позивач, надав у копіях: договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к від 02.12.2011р.; повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 05.11.2012р.; заяви щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування від 05.11.2012р. та від 11.09.2013р.; довідка управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м.Києві від 03.11.2012р.; відомості про дорожньо-транспортну пригоду №9100774 станом на 12.11.2012р.; постанова Печерського районного суду міста Києва від 28.11.2012р. по справі №3-6164/12; поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/0020679; заява страхувальника (особи, відповідальність якої застрахована) про дорожньо-транспортну пригоду за участю забезпеченого транспортного засобу за вх.№4647 від 05.11.2012р.; звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №649/12 від 26.11.2012р. із додатками; свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №5064 від 27.12.2006р.; сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №9481/10 від 29.03.2010р.;кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №4662 від 16.12.2006р.; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№5720-ПК від 18.11.2010р.; рахунок №ВДис-0031665 від 08.11.2012р.; розрахунок страхового відшкодування вх.№856 від 30.11.2012р.;страховий акт №1.002.12.04929/VESKO33897 від грудень 2012р.; платіжне доручення №ДП00014811 від 05.12.2012р.; рахунок-фактура №б/н-1 від 09.09.2013р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №б/н-1 від 09.09.2013р.; розрахунок страхового відшкодування від 28.11.2012р.; страховий акт №1.002.12.04929/VESKOVESKO3795 від 23.09.2013р.; платіжне доручення №59899 від 24.09.2013р.; претензія №ЛВ від 09.04.2014р. із підтвердженням її направлення відповідачу; лист-відповідь відповідача №1820 від 14.11.2014р.

Нормативно свої вимоги Позивач обґрунтовує ст.ст.1, 15, 23, 49, 58 Господарського процесуального кодексу України, ст.993, ст.1191 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.12, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

19.06.2015р. від Печерського районного суду м.Києва надійшли матеріали справи №3-6164/12 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП громадянина Глушкова Максима Вікторовича (суддя Мельник А.В.).

19.06.2015р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №466/Р/94/15 від 16.06.2015р. про перенесення розгляду справи, призначеного на 18.06.2015р., на іншу дату.

Дане клопотання залишено судом без розгляду, оскільки отримано після дати судового засідання, мова про яку в ньому йдеться.

26.05.2015р. через канцелярію суду Моторним (транспортним) страховим бюро України надано лист №7/2-28/17115 від 16.06.2015р. разом із інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ за полісом №АВ20679.

26.06.2015р. позивачем суду представлено лист №ЛВ8597 від 15.06.2015р. про виконання вимог ухвали, разом з яким до матеріалів справи долучено, у копіях: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19230009 за станом на 02.09.2014р. щодо відповідача; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19205953 за станом на 27.08.2014р. щодо позивача; генеральний договір про співробітництво №ІМА-11-1/2011 від 07.04.2011р. між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» із додатками №1-8 до нього; додаткова угода №2 від 14.05.2012р. до договору №ІМА-11-1/2011 від 07.04.2011р. з додатками №1-2 до неї; банківська виписка №КІV0002234 за 02.12.2011р.; платіжне доручення №017 від 01.06.2012р.; банківська виписка №КІV0000897 за 01.06.2012р.; акт виконаних робіт №ВДИСА-028058 від 16.01.2013р.; свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №100100989 від 26.02.2008р.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №б/н-1 від 09.09.2013р., а також оригінали фіскальних чеків та описів вкладення у підтвердження направлення копії позову та доданих до нього документів третім особам у справі.

03.07.2015р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №ЛВ8863 від 26.06.2015р. про розгляд справи без його участі. Разом із клопотанням до матеріалів справи долучено копії виписок з банківського рахунку позивача на підтвердження здійснених страхових платежів за договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к від 02.12.2011р., докази здійснення фактичного ремонту пошкодженого транспортного засобу, а також свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «ВіДі Автострада».

08.07.2015р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №568/Р/94/15 від 07.07.2015р., згідно якого останній просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог в повному обсязі, адже ним не додержано вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при поданні заяви про страхове відшкодування.

До відзиву відповідачем додано лист №569/Р/9415 від 02.07.2015р. яким засвідчено відсутність провадження по справі про банкрутство відносно нього та копії документів, що підтверджують правовий статус підприємства.

08.07.2015р. від департаменту інформаційного забезпечення, аналізу та методології страхування Моторного (транспортне) страхового бюро України надійшов лист №7/2-28/18711 від 03.07.2015р., яким повідомлено про відсутність в ЦБД на дату ДТП-03.11.2012р. договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного по відношенню до транспортного засобу д.н.05614КТ.

08.07.2015р. вдруге надійшли від Печерського районного суду м.Києва матеріали справи №3-6164/12 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП громадянина Глушкова Максима Вікторовича (суддя Мельник А.В.).

Представник позивача у судове засідання 30.07.2015р. не з'явився, витребувані документи надав.

Представник відповідача у судові засідання не з'явився, витребувані документи надав, причин неявки не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, витребувані документи не надали. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи об'єктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість провадження по даній справі, а також належного забезпечення з боку суду можливості позивача, відповідача та третіх осіб для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв'язку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, клопотання позивача №ЛВ8863 від 26.06.2015р. задоволено судом.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

02.12.2011р. року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик), Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Алієвою Світланою Іванівною (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к (далі - договір страхування), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (далі - ТЗ) та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього договору.

Згідно розділу 4 договору, вигодонабувачем означено Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

Розділом 5 договору визначено, що страховик застрахував транспортний засіб Toyota Auris АА2254РВ, номер кузову NМTKV56E40R086645.

У розділі 10 наведеного договору визначені умови страхування, відповідно до яких віднесено, зокрема, за ризиком «збитки внаслідок ДТП» безумовна франшиза у розмірі 0,0грн.

У відповідності до розділу 12, страховий платіж по транспортному засобу обумовлений у розмірі 6 637,72 грн. та сплачується, згідно строків сплати платежу за період страхування загалом по 23.05.2012р..

Строк дії договору, виходячи з положень розділу 14, встановлений по 02.12.2012р.

Відповідно до розділу 15 правочину, умови виплати страхового відшкодування означено «На базі авторизованої СТО».

Згідно тверджень позивача та відомостей, що містять представлені суду №КІV0002234 за 02.12.2011р., платіжне доручення №017 від 01.06.2012р. та банківська виписка №КІV0000897 за 01.06.2012р., страхувальником страховий платіж за договором страхування сплачено у повному обсязі.

Дані обставини у порядку, встановленому чинним процесуальним законодавством не спростовані та інше не вбачається з матеріалів справи.

Згідно довідки управління Державтоінспекції ГУ МВС України в м.Києві від 03.11.2012р. та відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №9100774 станом на 12.11.2012р., 03.11.2012р. о 2год. 30хв. у н/п Печерський, Печерський район, м.Київ, вул.Грушевського, 1, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Toyota Auris АА2254РВ, отримав механічні пошкодження: передня права частина, бокова права частина.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та страхувальник перебували у договірних відносинах на час скоєння ДТП.

05.11.2012р. відбулось звернення з боку страхувальника до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

У заяві щодо напрямку виплати та/або доплату страхового відшкодування від 05.11.2012р. страхувальник просив перерахувати грошові кошти за страховим випадком на рахунок СТО ВіДі Автострада Toyota.

Згідно заяви щодо напрямку виплати та/або доплату страхового відшкодування від 11.09.2013р. визначено здійснити доплату за справою №1.002.12.04929 на рахунок СТО ФОП Валуйська Олена Василівна.

За результатом огляду автомобіля Toyota Auris АА2254РВ зафіксовано перелік пошкоджень: переднє та заднє ліве крило, передні ліві дверки та задні, лівий поріг, ліве дзеркало, зад.лівий диск колеса, передній бампер, задній та інше згідно переліку.

Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода визнана позивачем страховою подією, з настанням якої у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», виник обов'язок виплатити страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно до висновку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №649/12 від 26.11.2012р., проведеного Фізичною особою-підприємцем Вовк Сергій Григорович (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №5064 від 27.12.2006р.; сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №9481/10 від 29.03.2010р.;кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №4662 від 16.12.2006р.; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№5720-ПК від 18.11.2010р.), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Auris АА2254РВ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 96 865,81 грн.

Разом з цим, як вбачається з п.п.25.11.1 договору №ТП64090Га/11 від 02.12.2011р., за умовами договору підставою визначення страхового відшкодування є вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі авторизованої СТО.

Одночасно, приймаючи до уваги п.25.11.2 договору, останнім передбачено можливість визначення розміру збитків, також за умовами «на базі СТО на вибір страховика».

Відповідно до рахунку №ВДиС-0031665 від 08.11.2012р. та акту виконаних робіт №ВДИСА-028058 від 16.01.2013р. вартість відновлювального ремонту та необхідних для цього запчастин загалом складає 96 192,72 грн.

Так, згідно страхового акту №1.002.12.04929/VESKO33897 від грудень 2012р., на підставі умов договору страхування, страховому відшкодуванню підлягає сплата суми 96 192,72 грн. за банківськими реквізитами ТОВ «ВіДі Автострада».

Як свідчить страховий акт №1.002.12.04929/VESKOVESKO3795 від 23.09.2013р. із розрахунком до нього, страховиком також призначено до виплати 1 800,00 грн., що є вартістю відновлювальних робіт з фарбування дисків за рахунком-фактурою №б/н-1 від 09.09.2013р. та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №б/н-1 від 09.09.2013р., за банківськими реквізитами ФОП Валуйська Олена Василівна.

Згода вигодонабувача за договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к від 02.12.2011р. на виплату страхового відшкодування за реквізитами станцій технічного обслуговування вбачається з представлених суду генерального договору про співробітництво №ІМА-11-1/2011 від 07.04.2011р. між позивачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк» із додатками №1-8 до нього, додаткової угоди №2 від 14.05.2012р. до договору №ІМА-11-1/2011 від 07.04.2011р. з додатками №1-2 до неї (у копіях).

Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 36.4 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Приймаючи до уваги платіжні доручення №ДП00014811 від 05.12.2012р. та №59899 від 24.09.2013р. позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Віді Автострада» в розмірі 96 192,72 грн., з призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно акту №VESKO33897/2012, Алієва Світлана Іванівна, ІПН , без ПДВ» та в розмірі 1 800,00 грн. на рахунок ФОП Валуйська Олена Василівна з призначенням платежу: «страхове відшкодування згідно акту №VESKO33795/2013, Алієва Світлана Іванівна, ІПН , рах.№б/н-1 від 09.09.2013р. без ПДВ».

Таким чином, фактично позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к від 02.12.2011р. перераховано суму, в якості страхового відшкодування за означеним спірним страховим випадком, в розмірі 97 992,72грн. без врахування франшизи з огляду на умови, обумовлені у розділі 10 цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст.228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналіз приписів ч.ч.1, 2 ст.1166, ч.ч.2, 5 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що у випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки питання про її відшкодування вирішується за принципом вини.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 28.11.2012р. у справі №3-6164/12 громадянина Глушкова Максима Вікторовича визнано винним у вчинені правопорушення, що передбачено ст.124 КпАП України, а саме зіткнення 03.11.2012р. автомобілів марки Audi д.н.056-14КТ, Toyota Auris д.н.АА2254РВ та автомобілем «Mercedes» д.н.АА4455ІІ.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Audi д.н.056-14КТ застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», що підтверджується полісом АВ№0020679, діючий за станом на 03.11.2012р., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Дане відповідачем не заперечується, в частині укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчується полісом АВ№0020679 підтверджує, виходячи зі змісту відзиву №568/Р/94/15 від 07.07.2015р.

З огляду на таке, суд не враховує інформацію представлену Моторним (транспортне) страховим бюро України, оскільки вбачає наявність помилкових даних щодо означеного полісу та забезпеченого за ним транспортного засобу.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Toyota Auris д.н.АА2254РВ, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №ТП64090Га/11к від 02.12.2011р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно положень ст.35 (п.35.1), ст.36 (п.36.2) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (п.36.2).

Претензія за вих.№ЛВ2856 від 09.04.2014р. про компенсацію витрат у загальному розмірі 97 992,72 грн. міститься в матеріалах справи із підтвердженням її отримання відповідачем.

Листом №1820 від 14.11.2014р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи дане недодержанням позивачем при звернені до нього вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме подання регресної вимоги після сливу 1 року зі дня завдання шкоди, що є підставою для означеної відмови (ст.37 цього Закону).

Такої ж позиції відповідач дотримується і у представленому суду відзиві, крім того підкреслює, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особами (п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суд вказані заперечення відповідача до уваги не приймає, враховуючи, що згідно ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З приписів зазначених норм не вбачається що позивач мав безпосередньо звертатись до відповідача з вимогою щодо отримання від останнього суми виплаченого страхового відшкодування, однак передбачено перехід до нього права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 28 серпня 2012 року у справі № 23/279 (№ 3-38гс12), а також п.1 оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/15/2014 від 14.01.2014р.

По-друге, зважаючи на норми матеріального права, приведені вище, наявність погодження, мова про яке йдеться у відзиві відповідача, не є передумовою для виникнення у позивача права зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток у спірному випадку.

Таким чином, положення ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині строку на спірні відносини не розповсюджуються, а у розумінні норм чинного законодавства позивач є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування в порядку регресу.

В той же час відповідно до приписів п.12.1 ст.12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цієї норми.

Як вже було зазначено, укладеним договором страхування між позивачем та потерпілою особою за ризиком «ДТП» встановлена безумовна франшиза у розмірі 0грн.

Укладеним відповідачем з власником забезпеченого транспортного засобу полісом безумовна франшиза встановлена у розмірі 0грн., при цьому ліміт відповідальності дорівнює 50 000,00грн.

Відтак, сума шкоди, що підлягає відшкодуванню, становить 50 000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи, що позивач здійснив страхування потерпілої особи та здійснив виплату страхового відшкодування, та, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, вимоги про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню в сумі 50 000,00грн.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 27, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м.Київ, до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», м.Донецьк, про стягнення в порядку регресу матеріальних збитків в сумі 50 000,00 грн., задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (83052, м.Донецьк, пр.-т Ілліча, б.100, поштова адреса: 03186, м.Київ, вул.Авіоконструктора Антонова, 5, , банківські реквізити не визначено) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, Подільський район, вул.Іллінська, б.8, , р/р0300 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005) 50 000,00 грн. та відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1 827,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В судовому засіданні 30.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

6.Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2015р.

Суддя О.В. Кротінова