РІШЕННЯ

04.08.2015Справа №910/17571/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., при секретарі судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/17571/15

за позовом державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторно-Курортний Центр», м. Київ,

про стягнення 271 834,33 грн.,

за участю представників:

позивача - Гурський Б.В. (довіреність від 08.04.2015 № 82);

відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторно-Курортний Центр» (далі - Товариство): 160 560 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору від 01.02.2014 № 01/02-14/с (далі - Договір); 50 938,07 грн. пені; 81 281,89 грн. втрат від інфляції; 3 602,70 грн. 3% річних, а всього 296 382,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2015 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 04.08.2015.

04.08.2015 позивач подав суду документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнив розмір пені та просив суд стягнути 26 389,74 грн. пені.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пункту 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК України та зазначені в цій постанові.

Отже, подана позивачем заява про уточнення позовних вимог по суті є заявою про зменшення та приймається судом до розгляду.

Представники відповідача у судове засідання 04.08.2015 не з'явилися; про причини неявки суд не повідомили; вимоги ухвал суду від 13.07.2015 не виконали; відзив на позовну заяву не подали.

Ухвалу Господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А, літ. А), що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 Постанови № 18 зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 04.08.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2014 Підприємством (санаторій) та Товариством (центр) було укладено Договір, за умовами якого:

- за Договором санаторій в порядку і на умовах, визначених в Договорі, зобов'язується забезпечити в повному обсязі і в належний спосіб надання послуг санаторно-курортного лікування за санаторними путівками центру (в тому числі, і за тими, що передбачають надання послуг санаторно-курортного лікування в інших санаторних закладах). Орієнтовна кількість путівок за Договором складає 1 380 шт. (пункт 1.1 Договору);

- приймання-передача послуг санаторно-курортного лікування, надання яких забезпечується санаторієм за санаторними путівками центру в рамках Договору, відбувається між замовником таких послуг і центром, який діє від свого імені в рамках укладених ним угод із третіми особами (пункт 5.1 Договору);

- розрахунки за послуги, що надаються санаторієм за Договором, здійснюються на підставі рахунків, що їх виставлятиме санаторій (пункт 6.1 Договору);

- вартість надання послуг санаторію за Договором складає, виходячи з одного ліжко-дня, за кожною санаторною путівкою центру: 240 грн., в тому числі 40 грн. ПДВ, - щодо однієї дорослої особи; 200 грн. без ПДВ - щодо дитини (пункт 6.4 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його укладення, зазначеної в тексті Договору, і діє по 31.12.2014 (включно). Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов'язань та відповідальності за вчинені порушення, що виникли під час його дії (пункт 10.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме: від позивача - директором Авраменком Євгенієм Володимировичем, який діяв на підставі статуту, та від відповідача - директором Зарубицькою Веронікою Олександрівною, яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений позивачем і відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 903 ЦК України встановлено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач з 20.08.2014 до 25.09.2014 надавав відповідачу послуги за 34 санаторними путівками, копії яких долучені до матеріалів справи, на загальну суму 160 560 грн.

Підприємство виставило Товариству відповідні рахунки, проте відповідач умови Договору не виконав та грошові кошти у сумі 160 560 грн. позивачу не перерахував.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги складає - 160 560 грн.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 26 389,74 грн. пені, 81 281,89 грн. втрат від інфляції та 3 602,70 грн. 3% річних. Позивач визначає період прострочення для пені з 01.10.2014 по 31.03.2015 та для втрат від інфляції і 3% річних - з 01.10.2014 по 30.06.2015.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторно-Курортний Центр» (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28-А, літ. А; ідентифікаційний код 38376270) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь державного підприємства «Санаторний комплекс «Пуща-Озерна» (04075, м. Київ, Пуща-Водиця, 14 лінія; ідентифікаційний код 05907147): 160 560 (сто шістдесят тисяч п'ятсот шістдесят) грн. боргу; 26 389 (двадцять шість тисяч триста вісімдесят дев'ять) грн. 74 коп. пені; 81 281 (вісімдесят одну тисячу двісті вісімдесят одну) грн. 89 коп. втрат від інфляції; 3 602 (три тисячі шістсот дві) грн. 70 коп. 3 % річних та судовий збір у сумі 5 436 (п'ять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 69 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 10.08.2015.

Суддя І.Д. Курдельчук