ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа № 925/985/15

Господарський суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Литвин М.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - Колесниченко І.В. за довіреністю,

від відповідача - Потапенко С.В. за довіреністю,

від ІІІ особи - Перканюк Б.В. за довіріенстю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом комунального підприємства "Соснівська служба утримання будинків", м. Черкаси до приватного підприємства "Новпромбуд-груп", м. Черкаси,

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Черкаська об'єднана державна фінансова інспекція,

про стягнення коштів;

ВСТАНОВИВ:

Позивач посилаючись на ст. 224 Господарського кодексу України пропозиції Черкаської обласної фінансової інспекції заявив позов до приватного підприємства "Новпромбуд-груп" (далі-ПП "Новпромбуд-груп")

з вимогами:

- стягнути з приватного підприємства "Новпромбуд-груп" на користь комунального підприємства "Соснівська служба утримання будинків" 106242,37 грн.;

- стягнути з приватного підприємства "Новпромбуд-груп" на користь комунального підприємства "Соснівська служба утримання будинків" судовий збір в сумі 2124,85 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав мотивуючи їх тим, що ПП «Новпромбуд-груп» (далі - Відповідач) за договорами виконання робіт з поточного ремонту за період з 01.01.2013 по 30.11.2014 було зобов'язане якісно виконати роботи з поточного ремонту, а КП «Соснівська СУБ»' (далі -Позивач) оплатити виконані роботи.

Позивач виконані роботи оплатив. Разом з тим, в акти форми № КБ-2в, Відповідачем було включено витрати на сплату єдиного соціального внеску.

Позивач стверджує, що відповідно до Акту ревізії ЧОДФІ від 06 березня 2015 року, відповідач протягом ревізійного періоду при визначенні вартості виконаних будівельних робіт допустив порушення: ст. 193 ГК України; ст. 629 ЦК України; п. 5.1. Договору № 610; п. 4.1. Договору № 657; п. 5.1. Договору № 68; п. 4.1. Договору № 845; п. 4.2.1.2 ДБН Д1.1-1-2000 при нарахуванні Єдиного внеску на загально державне соціальне страхування (далі-Єдиний соціальний внесок; ЄСВ), що призвело до завищення 2-го блоку загальновиробничих витрат в Актах форми № КБ-2в за 2013 рік на загальну суму 88 535,31 грн. а зазначене призвело до завищення ПДВ на суму 17 707,06 грн.

Позивач вважає, що Відповідачем фактично проведено завищення вартості робіт на загальну суму 106 242,37 грн.

15 квітня 2015 року № 01-50/527 третя особа звернулася із вимогами щодо усунення виявлених порушень законодавства від, запропоновано Позивачу стягнути з Відповідача збитки на суму 106 242,37 гри., завдані внаслідок завищення вартості виконаних будівельних робіт.

Позивач вважає, що в результаті завищення Відповідачем вартості робіт за договорами протягом ревізійного періоду, Позивачу завдано збитків на суму 106 242,37 грн.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні заявлених вимог не визнав посилаючись, зокрема, на те, що позивач не вказує та не доводить суду, що відповідач порушив норми ЦК України, які регулюють відносини підряду і за порушення яких настає відповідальність у виді відшкодування збитків.

Відповідач стверджує, що норми ЦК України про підряд не знають такого виду порушення з боку підрядника (за яке настає його відповідальність перед замовником), як «завищення вартості виконаних робіт», як визначає їх фінансова інспекція по акту ревізії та позивач у своєму позові.

Більше того, всі заощаджені кошти підрядник має право залишити собі, якщо заощадження не вплинули на якість виконаних робіт (ст. 845 ЦК України).

Будь-які виявлені порушення бюджетної та цінової дисципліни у замовника не є підставою для майнової відповідальності підрядника, оскільки таке не передбачено нормами ЦК України про підряд. Більше того, договори між сторонами про надання послуг не визнано недійсними, а тому вони повинні виконуватися сторонами у відповідності до їх положень.

Розділи договорів в яких прописана відповідальність сторін не передбачає такого порушення, як «завищення вартості виконаних робіт», за що підрядник повинен сплачувати замовнику якесь відшкодування.

Оскільки нормами ЦК України про підряд не передбачено відповідальності підрядника за «завищення вартості виконаних робіт», то суд не вправі застосувати не передбачений законом примус для притягнення відповідача до цивільної відповідальності та стягнення з нього спірних коштів.

Ціна є договірною категорією, істотною умовою договору та визначається за погодженням обох сторін, а не лише підрядником по договору, за що на нього можна було 5 покласти одноособову відповідальність при неправильності її визначення.

Відповідач вважає, що наданими суду доказами позивачем не доведено підстав для майнової відповідальності відповідача перед позивачем.

Недоведеність правової підстави позову та правомірності позовних вимог є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, відповідач по справі вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на приписах норм матеріального та процесуального права України, вимог Конституції України та просить суд у позовних вимогах відмовити повністю.

Представники 3 особи в судових засідання надали письмові та усні пояснення в яких зазначили, що відповідно до п. 2.3.4.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Черкаській області (ділі-ЧОДФІ) на IV квартал 2014 року працівниками ЧОДФІ проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 30.11.2014.

Ревізією встановлено, що протягом ревізійного періоду між Позивачем та Відповідачем укладено 4 договори на організацію і виконання робіт по поточному ремонту.

Ревізією дотримання чинного законодавства при визначеній вартості виконаних будівельних робіт встановлено, що Підрядником до актів виконаних робіт форми КБ-2в за 2013 рік включено Єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 106932 гривні.

В ході ревізії, з метою підтвердження сум включених до 2-го блоку загальновиробничих витрат актів форми КБ-2в за 2013 рік до Державної податкової інспекції у м. Черкаси та управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах направлено листи-запити щодо нарахованого та сплаченого Відповідачем Єдиного соціального внеску.

ІІІ особою з'ясовано, що Відповідачем протягом 2013 року нараховано Єдиного соціального внеску в сумі 18396,69 гривень.

Також при складанні кошторису не враховано завантаженість Підрядника за попередній рік, що призвело до завищення вартості будівельних робіт на стадії формування договірної піни, складання кошторису.

Суд вислухавши представників сторін, дослідивши подані сторонами докази приходить таких висновків.

Позивач заявив вимогу про стягнення збитків.

Суд вважає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настачає.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

З'ясовуючи правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності суд встановив таке.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України) . Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди суд виходить з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Доказів про наявність вироку суду з приводу предмету спору до суду не надано.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Суд вважає, що позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача (завдавача) є причиною, а збитки, які виникли у нього - наслідком такої протиправної поведінки.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договори про надання послуг по організації та виконанню робіт по поточному ремонту за № 610 від 05 січня 2013 року, №845 від 03 червня 2014 року, №683 від 01 липня 2013 року, №657 від 01 травня 2013 року, (далі-Договори) за умовами яких відповідач зобов'язався протягом строку дії договорів надавати позивачу послуги з поточного ремонту під'їздів житлових будинків, фасадів та входів в під'їзди житлових будинків, поточного ремонту козирків входу в під'їзди житлових будинків та ремонту покрівель житлових будинків, які знаходяться на балансі чи обслуговуванні у позивача. Договори укладено і вони не розірвані за згодою сторін чи за судовим рішенням.

Договорами визначено, що загальна вартість послуг визначається згідно Актів виконаних робіт (форма-КБ-2в), які є невід'ємними частинами кожного договору.

Укладені сторонами Договори є договорами підряду, які за своїм змістом відповідають положенням ст. 837 ЦК України про те, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Роботи за вказаними договорами виконано відповідачем з часу укладення договорів станом на день подання позовної заяви - повністю, якісно та у встановлені строки, про що свідчать ати виконаних робіт підписані сторонами.

Акти виконаних робіт підписано позивачем без зауважень, кошти по актах сплачено на користь відповідача. Про наявність претензії з боку позивача під час підписання вказаних доказів суду не подано.

Спорів з приводу якості виконаних робіт за даними договорами про надання послуг між сторонами не виникало і на час розгляду справи немає.

Спір між сторонами виник після проведення Державною фінансовою інспекцією у позивача ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2013 по 30.11.2014 стосовно укладених між сторонами Договорів і проведених по ним розрахунків та зроблено висновок, що відповідачем завищено суму 2-го блоку загально-виробничих витрат в Актах форми № КБ-2в за 2013 рік на суму 88 535,31 грн., та як наслідок завищено ПДВ на суму 17 707,06 гривень, а це призвело до завищення єдиного податку за ставкою 5% через безпідставне включення відповідачем до розрахунків вартості робіт ЄСВ (єдиного соціального внеску на заробітну плату).

Згідно висновків Черкаської об'єднаної державної фінансової інспекції, внаслідок виявленого порушення встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 106 242,37 грн., чим завдано підприємству матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 106 242,37 грн., які позивачу пропонується стягнути у примусову порядку з відповідача.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення збитків у сумі 106 242,37 грн., як завищення вартості виконаних робіт по вказаних договорах про надання послуг, є необгрунтованими та недоведеними, з огляду на таке:

- за умовами Договорів на час їх укладення, сторони домовилися, що вартість конкретних виконаних робіт буде підтверджуватися та фактично встановлюватися актами виконаних робіт, які є невід'ємними додатками до цього договору;

- у судовому засіданні з'ясовано, що у позивача до відповідача не має ніяких претензій по якості виконаних підрядних робіт, роботи виконані в повному об'ємі, без порушення строків та прийняті позивачем, про що свідчать акти виконаних робіт підписані представниками сторін та фактична їх оплата.

- у відповідності до умов Договорів, позивач вправі здійснювати контроль та технічний нагляд за відповідністю якості і дотримання термінів виконання робіт за договорами (згідно з вимогами ДБН Д. 1.1 -1.2000). Безпосередньо у Договорах це зазначено: договір №610 - розділ 5, договір №845 - розділ 4, договір №683 - розділ 5, договір №657 - розділ 4.

Суд приходить до висновку, що сторони уклали Договори на основі узгодженої договірної ціни і виконані роботи прийняті та оплачені позивачем без зауважень, що і було фактично здійснено позивачем по всіх Договорах.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 106242,37 грн. як збитків в результаті завищення відповідачем вартості виконаних робіт.

Стаття 224 ГК України, на яку посилається позивач, визначає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що застосування цієї статті позивачу необхідно було довести, що відповідач порушив договірні зобов'язання між сторонами, тобто умови зазначених вище договорів. Правовідносини щодо будівельного підряду регламентовані, зокрема, §3 «Будівельний підряд» Глави 61 «Підряд» Цивільного Кодексу України.

Так статтею 875 ЦК України визначено, що За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Ст. 189 Господарського Кодексу (далі-ГК України) визначено, що Ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Ст. 878 ЦК України закріплено, що замовник має право вносити зміни до проектно-кошторисної документації до початку робіт або під час їх виконання за умови, що додаткові роботи, викликані такими змінами, за вартістю не перевищують десяти відсотків визначеної у кошторисі ціни і не змінюють характеру робіт, визначених договором.

Внесення до проектно-кошторисної документації змін, що потребують додаткових робіт, вартість яких перевищує десять відсотків визначеної у кошторисі ціни, допускається лише за згодою підрядника. У цьому разі підрядник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Доказів внесення змін до проектно-кошторисної документації чи до Договорів сторонами до суду не подано.

Факт приймання-передачі робіт без зауважень сторонами визнається і не оспорюється.

Факт здійснення позивачем оплати за виконані роботи у розмірах вказаних в актах приймання виконаних будівельних робіт за період із 01.01.2013 по 30.11.2014 включно сторонами визнається і не оспорюється.

За приписами ст. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

За невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

Доказів неналежного виконання відповідачем обов'язків за договором позивач суду не надав.

Наявність правопорушення в діях відповідача внаслідок сплати/несплати ЄСВ не доведена у встановленому порядку - докази про це суду не подані.

Наявність безпосереднього причинного-наслідкового зв'язку між правопорушенням і діях відповідача та заподіянням збитків позивачу у заявленому розмірі не доведена.

За приписами ст. 845 ЦК України - підрядник має право на ощадливе ведення робіт за умови забезпечення належної їх якості. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих. які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Вказані норми не містять положень про те, які податки, внески, збори включаються чи не включаються до договірної ціни за виконані підрядні роботи.

Суд вважає, що, сплата позивачем єдиного соціального внеску на заробітну плату є його похідним обов'язком передбаченим законодавством та одним із видів оподаткування. ЄСВ є витратною частиною відповідача при здійсненні господарської діяльності, так як ним залучаються працівники до здійснення будівельних, ремонтних робіт, яким в свою чергу позивач нараховує заробітну плату, виходячи із якої відповідач, як роботодавець згідно заробітної плати, за законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464 VI (із змінами) сплачує єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Суд приходить до висновку, що сплата/несплата податків, зборів чи внесків не є предметом господарського судочинства.

Суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення під час виконання відповідачем підрядних робіт за договорами №№ 610 від 05 січня 2013 року, 845 від 03 червня 2014 року, 683 від 01 липня 2013 року, 657 від 01 травня 2013 року, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду в порядку, визначеному ГПК України після складення і підписання повного тексту рішення.

Повне рішення складено і підписано 10.08.2015.

Суддя В.В.Єфіменко