ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 року Справа № 904/3201/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідач)

суддів: Джихур О.В., Науменко І.М. ( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження голови суду Євстигнеєва О.С. від 05 серпня 2015 року)

Секретар судового засідання Ситникова М.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Скиба Д.О. представник, довіреність № 3 від 02.01.15;

від відповідача: Плахотній С.В. представник, довіреність № б/н від 14.05.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального підприємства "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015року у справі № 904/3201/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Ліфтреммонтаж Дніпро", м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 11 081,21 грн.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови (статті 85, 99, 105 Господарського процесуального кодексу України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року по справі № 904/3201/15 (суддя Соловйова А.Є.) задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Ліфтреммонтаж Дніпро", м. Дніпропетровськ до Комунального підприємства "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ про стягнення 11081,82 грн., з яких: 7716,0 грн. - основного боргу, 558,72 грн. - 3% річних, 2086,49 грн. інфляційних втрат. В задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення відповідачу відмовлено.

Рішення мотивоване неналежним виконанням відповідачем, прийнятим на себе зобов'язань по своєчасній оплаті виконаних робіт, передбачених умовами Підрядного договору від 06 серпня 2012 року № 77 на виконання робіт по поточному ( відновному) ремонту ліфтового обладнання, укладеного між сторонами по справі .

При винесенні рішення суд керувався приписами статей 525, 526, частиною 1 статті 530, 610,612, 854,837,853,882 Цивільного кодексу України, частинами 1,7 статті 93 Господарського кодексу України, статтями 1,33,34,43,44,49,82-85,116,117 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із рішенням, до суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що Договір від 06 серпня 2012 року № 77 порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майном ( державними коштами) без проведення процедури державних закупівель.

Таким чином, зазначає скаржник, договір є нікчемним та не породжує жодних юридичних наслідків і зобов'язань по оплаті робіт згідно цього договору не виникло.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив про неналежне оформлення Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року, у зв»язку з чим є підстави вважати, що роботи позивачем не прийняті. Крім того в Акті не зазначено рік підписання Акту. Надана претензія не є вимогою щодо оплати виконаних робіт в розумінні статті 530 Цивільного кодексу України, а відтак неможливо визначити строк для оплати у відповідності до умов, укладеного між сторонами Договору підряду.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "Ліфтреммонтаж Дніпро", м. Дніпропетровськ просить апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015року у справі № 904/3201/15 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

06 серпня 2012 року між Комунальним підприємством "ЖИЛСЕРВІС-1" Дніпропетровської міської ради (далі-замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю спеціалізованого підприємства "ЛІФТРЕММОНТАЖ ДНІПРО" (далі-підрядник, позивач) був укладений Підрядний договір №77 на виконання робіт по поточному (відновному) ремонту ліфтового обладнання (далі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, підрядник приймає на себе виконання робіт по поточному (відновному) ремонту ліфтового обладнання за адресою: вул. Робоча, 75, бл.2 вантажопасажирський в/п 500 кг на 16 зупинок рег. №65810 на період з 16 серпня 2012 року по 16 вересня 2012 рік.

Відповідно до пункту 1.2 Договору, сума робіт за Договором складає 7 716,00 грн., в т.ч. ПДВ - 1 286,00 грн.

Згідно з пунктом 3.3 Договору, розрахунок за виконання робіт замовник здійснює в 10-ти денний термін, після підписання акту виконаних робіт КБ2.

Пунктом 7.1 передбачено, що Договір діє з 06 серпня 2012 року по 31 грудня 2012 рік.

На виконання умов Договору, позивач виконав обумовлені роботи по поточному (відновному) ремонту ліфтового обладнання на суму 7 716,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами без зауважень та скріпленим печатками Актом №2 від 26 жовтня 2012 року приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року (а.с. 15).

Відповідач за виконані позивачем роботи, в передбачений Договором строк не розрахувався, внаслідок чого останній направив на його адресу Претензію №121 від 20 березня 2015 року з вимогою про сплату заборгованості, яку відповідач отримав 23 березня 2015 року за вх. № 440 (а.с. 16), відповіді на претензію не надав.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1,7 статті 193 Господарського кодексу України, в яких визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

За приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Докази своєчасної оплати виконаних позивачем підрядних робіт, відповідач до суду не надав, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог у сумі 7716,0 грн. основного боргу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати за виконані позивачем роботи, позивач нарахував 3% річних у сумі 558,72 грн. (за період з 06 листопада 2012 року по 05 квітня 2015 року ) та інфляційні втрати в сумі 2 806,49 (за період з листопада 2012 року по квітень 2015 року).

Враховуючи, що позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що відповідачем допущено порушення строків оплати за виконані роботи, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню 558,72 грн.

Розрахунки інфляційних втрат, здійснено невірно, оскільки збитки від інфляції за період з 06 листопада 2012 року по 05 квітня 2015 року становлять суму в розмірі 3 942,88 грн., однак, оскільки розмір інфляційних втрат, який заявлено до стягнення позивачем є меншим (2 806,49 грн.), ніж сума втрат, розрахована судом (3 942,88 грн.), позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому обсязі.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, вирішуючи зазначене питання господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно пункту 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9 підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Відповідач в обґрунтування необхідності надання розстрочки посилається на скрутне становище підприємства в підтвердження чого додав баланс (звіт про фінансові результати) за 2014 рік, натомість з огляду на момент винесення даного рішення (червень 2015 року), відповідачем не подано доказів перебування підприємства в скрутному фінансовому становищі протягом 2015 року, отже доводи, викладені в обґрунтування необхідності надання розстрочки не можна вважати підтвердженими належними доказами.

Доводи скаржника про незастосування судом першої інстанції Закону України «Про здійснення державних закупівель» до уваги не приймаються, оскільки відповідач є комунальним, унітарним, комерційним підприємством і правонаступником Комунального підприємства «Жилсервіс-1», створеного відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 26 лютого 2003 року № 35/7 на базі відокремленої комунальної власності територіальної громади міста, доказів того, що ремонт ліфтів мав здійснюватись за грошові кошти з державного бюджету суду не надані.

Договір від 06 серпня 2012 року №77 на виконання робіт по поточному ( відновному) ремонту ліфтового обладнання сторонами не розірвано та не змінено в установленому чинним законодавством порядку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 липня 2015 року по даній справі, відповідача було зобов'язано надати докази, які б свідчили про іншу дату підписання Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року ніж 26 жовтня 2012 року.

Вказані докази суду не надані, у зв'язку з чим доводи скаржника про підписання Акту № 2 в 2013 році чи в 2014 році до уваги не приймаються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, підстави для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року по справі № 904/3201/15, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують вищенаведену правову оцінку матеріалів, обставин справи, отже, не є правовими підставами зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року по справі № 904/3201/15.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жилсервіс-1" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у справі № 904/3201/15- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11 серпня 2015 року.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.В.Джихур

Суддя І.М.Науменко