ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 серпня 2015 р. Справа № 918/824/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтех - Пром"

до відповідача 1 Приватне підприємство - фірма "АЛРІ",

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "!станіславська торгова компанія"

про стягнення в сумі 129151,18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1

від відповідача: представник ОСОБА_2

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 06.08.15р. по 11.08.15р.

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

Керуючись статтями 20,22 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтех-пром" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства фірми "АЛРІ" (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (далі - Відповідач-2) про стягнення 129151,18 грн., з яких: 140,00 грн. інфляційних втрат та 0,82 грн. три відсотки річних Позивач просить стягнути з Відповідача-1 та 76532,71 грн. пені та 52477,65 грн. інфляційних втрат з Відповідача-2.

Представник відповідача 1 подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, за наявними матеріалами у справі.

11 серпня 2015 року від Відповідача-2 надійшов відзив на позов, в якому останній позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними.

В судовому засіданні Позивач підтримав заявлені вимоги, Відповідач-2 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

28 серпня 2014 року між Позивачем (Субпідрядником) та Відповідачем-2 (Підрядником) укладено договір субпідряду №63-0814 (надалі Договір) за умовами якого субпідрядник зобовязався на свій ризик виконати та здати підряднику в строк, визначений в графіку виконання робіт роботи з благоустрою території (далі роботи) на обєкті будівництва: «Збільшення потужності заводу по виробництву гібридного насіння кукурудзи та інших зернових культур ПрАТ «Райз-Максимко» в с.Зоря, Рівненського району Рівненської області.

1 вересня 2014 року між Позивачем та Відповідачем-2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору, відповідно до п. 1.1. якої Позивач прийняв на себе зобовязання виконати додаткові роботи на об'єкті "Збільшення потужності заводу по виробництву гібридного насіння кукурудзи та інших зернових культур ПрАТ "Райз-Максимко" в с. Зоря, Рівненського р-ну, Рівненської обл.", а саме: Влаштування підпірних стінок №1. №2 і мокрих колодців (3 шт) (надалі - додаткові роботи) в обсязі, згідно Додатків №1 і №2 (Одиничні розцінки і договірна ціна з локальним кошторисом), а також у відповідності до вимог, що вказані в погоджених проектних рішеннях, що є невід'ємною частиною даної угоди, а Відповідач-2 зобов'язався прийняти та оплатити виконані належним чином та відповідно до умов цієї угоди (в тому числі відповідних умов договору, що не врегульовані цією угодою) додаткові роботи.

21 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем-2 укладено Додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до п. 1.1. якої Позивач прийняв на себе зобов'язання виконати додаткові роботи на об'єкті "Збільшення потужності заводу по виробництву гібридного насіння кукурудзи та інших зернових культур ПрАТ "Райз-Максимко" в с. Зоря, Рівненського р-ну, Рівненської обл.", а саме: Влаштування додаткового бетонного покриття (надалі - додаткові роботи) в обсязі, згідно з додатками №1 і №2а, 26, 2в (одиничні розцінки і договірна ціна з локальним кошторисом), а також у відповідності до вимог, що вказані в погоджених проектних рішеннях, що є невід'ємною частиною даної угоди, а Відповідач-2 зобов'язався прийняти та оплатити виконані належним чином та відповідно до умов цієї угоди (в тому числі відповідних умов договору, що не врегульовані цією угодою) додаткові роботи.

Загальна ціна договору з урахуванням вартості додаткових робіт, визначених даною Угодою, становить 2 085 976 грн. 38 коп., в тому числі ПДВ 20% -347 662 грн. 73 коп.. При цьому, таке збільшення Договірної ціни (Загальної вартості Договору) не тягне за собою коригування щодо здійснення Підрядником оплати за роботи, визначені безпосередньо договором (п.2.2. додаткової угоди).

Між сторонами на момент винесення даного рішення вже існував спір про невиконання Відповідачем-2 умов укладеного Договору.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.04.2015 року у справі №918/149/15, яке набрало законної сили, стягнуто з ППФ АЛРІ 1 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором поруки №01/09/14 від 01.09.2014р., 20 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 10 грн. 96 коп. витрат на оплату послуг адвоката; стягнуто з ТОВ Станіславська торгова компанія 989 144 грн. 37 коп. основної заборгованості за невиконання умов договору, 58 106 грн. 63 коп. пені, 90 977 грн. 67 коп. інфляційних втрат, 12 596 грн. 51 коп. 3% річних, 23 016 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору та 12 169 грн. 04 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із зазначеного вище рішення суду, відповідно до умов Договору Позивач виконав комплекс робіт вартістю 2 085 976 грн. 38 коп., що стверджується актами приймання виконаних підрядних робіт за вересень і листопад 2014 року. Проте, Відповідачем -2 виконані роботи оплачені частково на суму 1 095 832 грн. 01 коп. Таким чином, заборгованість ТОВ "Станіславська торгова компанія" на момент звернення позивача до суду з позовом по справі №918/149/15 складала 990 144, 37 грн.

Також, Позивач, діючи як кредитор та ППФ "АЛРІ" (Відповідач-1), діючи як поручитель, уклали 01.09.2014 р. Договір поруки №01/09/14, відповідно умов п.1. якого, поручитель поручився перед Кредитором грошовою сумою в розмірі 1 000 грн. 00 коп. основного боргу, за виконання Відповідачем-2, своїх зобовязань по Договору субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року.

З доказів доданих позивачем до позову вбачається несвоєчасне виконання Відповідачем-2 грошового зобов'язання зі сплати основної суми боргу за договором субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

При прийнятті рішення в частині стягнення пені суд бере до уваги наступне.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 230 ГК України, встановлює, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, яка кореспондується зі статтею 343 ГК України, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.04.2015 року у справі №918/149/15 стягнуто з відповідача 2 пеню у розмірі 58 106,63 грн. за період з 15.12.2014р. по 19.02.2015р.

Відповідно до п. 15.4 договору субпідряду № 63-0814 від 28.08.2014р., у випадку безпідставної затримки платежів за виконані роботи з боку підрядника більше ніж на 60 календарних днів, починаючи з 61 дня підрядник за вимогою субпідрядника сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення платежу від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання зобовязання. Крім того, у відповідності до п.2.3.1 додаткової угоди №2 до договору субпідряду №63-0814 від 28.08.2014р. остаточний платіж в розмірі решти 50% від суми, вказаної в п. 2.1. даної угоди, а саме - 27 625 грн. 62 коп. в тому числі ПДВ 20% - 4 604 грн. 27 коп., замовник сплачує протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання сторонами остаточного акту приймання-передачі виконаних робіт (за формою КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) з дотриманням сторонами умов договору щодо приймання-передачі виконаних робіт (зокрема, але не виключно, розділ 13 договору "Приймання - передача закінченого будівництвом об'єкта (закінчених робіт).

Господарським судом встановлено, що акт приймання виконаних будівельних робіт №046-2014 БТП та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року підписано 28.11.2014р., таким чином, право нарахування пені на суму 76 532,71 грн., вартості виконаних будівельних робіт згідно акту приймання виконаних будівельних робіт №046-2014 БТП за листопад 2014 року виникло у позивача з 04.02.2015р. (28.11.2014р.+ 5 банківських днів з моменту підписання сторонами остаточного акту приймання-передачі виконаних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт+60 календарних днів затримки платежів за виконані роботи з боку підрядника).

З урахуванням наведеного та перевіривши розрахунок нарахування пені, господарський суд задовольняє позовні вимоги в цій частині повністю, а саме в розмірі 76 532,71 грн. (за період з 20.02.2015р. по 15.04.2015р.).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо, зокрема, він не виконав зобов'язання у строк встановлений договором.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем-2 зобов'язань за Договором субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року, Позивач нарахував 52477,65 грн. інфляційних втрат за лютий 2015 року на суму заборгованості 990 144,37 грн.

Згідно правової позиції наведеної у п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова) за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що заявлений період нарахування інфляційних втрат передує прийняттю рішення у справі № 918/149/15, однак у вказаній судовій справі Позивачем не заявлялось вимоги про стягнення інфляційних втрат за лютий 2015 року.

Судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат Позивачем проведено вірно.

Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін, в рішенні Господарського суду Рівненської області у справі №918/149/15 не зазначено та не враховано проплат здійснених Відповідачем в березні 2015 року, а саме: 13.03.2015 року на суму 80 000, 00 грн., 24.03.2015 року - 50 000, 00 грн. про вказану обставину Відповідач-2 зазначає у відзиві на позов.

Однак, суд звертає увагу на те, що Позивачем нарахування інфляційних втрат було здійснено на суму боргу 860 144,37 грн., а не на 990 144, 37 грн. (сума боргу зазначена в рішенні у справі № 918/149/15), тобто із урахуванням проплат Відповідача-2 здійснених ним в березні 2015 року.

Таким чином, твердження Відповідача-2 про суму заборгованості, яка не відповідає фактичному стану розрахунків, є безпідставним.

Крім того, Позивачем заявлено позовна вимога до Відповідача-1, який виступає поручителем за виконання Відповідачем -2 своїх зобовязань за Договором, а саме Позивач просить стягнути з Відповідача-1 - 140, 00 грн. грн. інфляційних втрат та 0 грн. 82 коп. три відсотки річних.

Пунктом 1 Договору поруки визначено, що Відповідач-1 (Поручитель) поручається перед Позивачем (Кредитором) грошовою сумою в розмірі 1 000 грн., за виконання Відповідачем-2 своїх зобов'язань по договору субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З наведеного вбачається, що Поручитель поручився перед Кредитором грошовою сумою в розмірі 1 000, 00 грн. саме за виконання зобов'язання по договору субпідряду №63-0814 від 28.08.2014 року. Зазначена сума стягнута з відповідача 1 рішенням господарського суду Рівненської області від 16.04.2015 року у справі №918/149/15.

Таким чином, відсутні правові підстави для нарахування Поручителю (Відповідача-1) інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача-2 та з урахуванням доказів поданих Позивачем на підтвердження заявлених вимог, - вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

За результатами розгляду справи суд вирішує також питання про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, як складової судових витрат, керуючись нормами ст.ст. 44, 49 ГПК України та враховуючи конкретні обставини справи.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката до справи долучено договір про надання правової допомоги від 03.07.2015р., укладений із адвокатом ОСОБА_1, рахунок №2 від 28.07.2015 р., з якого вбачається, що вартість наданих послуг становить 4 384 грн. 80 коп., квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 28.07.2015 р. на суму 4 384 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з оплати послуг адвоката.

Судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам згідно з ч. 1 ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (03150, м. Київ, вул. Щорса, буд. 7/9, оф. 19, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» (35700, м. Здолбунів, вул. Шкільна 30А, ) 76 532 грн. 71 коп. пені, 52 477 грн. 67 коп. інфляційних втрат, 2 580 грн. 18 коп. витрат по сплаті судового збору, 4 379 грн. 98 коп. витрат на оплату послуг адвоката.

3. В задоволенні позову до приватного підприємства - фірма "АЛРІ" відмовити.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 12.08.2015 року.

Суддя Марач В.В.