ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р.Справа № 922/3140/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб", м. Харків
до Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7", м. Харків
про стягнення 231 256,65 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Русаковський Д.О., довіреність б/н від 12.05.2015 р.

відповідача - Співакова Е.О., довіреність б/н від 02.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7" (відповідача) про стягнення 136 844,22 грн. основного боргу, 17 741,01 грн. пені, 73 184,70 грн. інфляційних втрат та 3 486,72 грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором про виконання робіт №20 від 01.10.2013 р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Подав до суду клопотання (вх.№ 31032 від 04.08.2015 р.) про долучення копій банківських виписок, які долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву (вх.№28439 від 15.07.2015 р.) визнає суму основного боргу в розмірі 136 844,22 грн. та просить відмовити в частині позовних вимог щодо стягнення 73 184,70 грн. інфляційних втрат, 17 741,01 грн. пені та 3 486,72 грн. 3% річних. При цьому в описовій частині відзиву відповідач просить суд зменшити розмір неустойки.

Ухвалою суду від 15.07.2015 р. продовжено строк розгляду спору поза межами 2-х місячного терміну вирішення спорів.

У судовому засіданні 04.08.2015 р. було оголошено перерву до 05.08.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

01.10.2013 року між позивачем (субпідрядник) та відповідачем (генпідрядник) укладено договір про виконання роботи № 20 (далі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався у порядку та на умовах, визначених цим договором, за замовленням відповідача на свій ризик виконати та здати йому в установлений строк роботи по заглибленню залізобетонних паль на об'єкті будівництва "Підприємство з виробництва комбікормів за адресою: вул. Залізнична 44 м. Красногорівка Маріїнського району Донецької області", а відповідач зобов'язується прийняти вказані роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата за даним договором здійснює відповідач наступним чином:

- авансовий платіж у розмірі 200 000 грн., що здійснює відповідач у якості передоплати за майбутнє виконання робіт та враховується після повного закінчення комплексу робіт, передбачених п. 1.1. договору;

- відповідач зобов'язаний надати позивачеві матеріали для виконання робіт або оплатити аванс на їх придбання;

- розрахунки за виконані позивачем роботи по окремим видам робіт за цим договором здійснюються відповідачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача протягом семи банківських днів після підписання сторонами актів виконаних робіт по окремому виду робіт за формою КБ-2, довідки за формою КБ-3 та надання рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, передав відповідачеві підрядні роботи на загальну суму 766 844,22 грн., що підтверджуються підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими їх печатками актами прийняття виконаних робіт (форми КБ-2в) №№ 1-5 від 28.02.2014 р. на суму 606 272,30 грн. та №№ 1-10 від 30.05.2014 р. на суму 160 571,92 грн.

Судом встановлено, що відповідач оплатив вартість підрядних робіт на загальну суму 630 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 120-125). При цьому відповідач повністю оплатив вартість підрядних робіт за актами прийняття виконаних робіт №№ 1-5 від 28.02.2014 р. та частково за актами прийняття виконаних робіт №№ 1-10 від 30.05.2014 р.

Отже, відповідач не оплатив у повному обсязі вартість виконаних підрядних робіт за актами прийняття виконаних робіт №№ 1-10 від 30.05.2014 р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 136 844,22 грн., яка до цього часу залишається непогашеною.

Таким чином судом встановлено, що на даний час у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором про виконання робіт №20 від 01.10.2013 р. в сумі 136 844,22 грн., розмір якої визнано відповідачем у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Аналіз вищевикладених положень договору надає суду підстави для висновку про те, що даний договір за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.

Відповідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною четвертою ст. 882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини і норми закону, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 136 844,22грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 193 ГК України передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов'язання, позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3 486,72 грн., інфляційні втрати в розмірі 73 184,70 грн. та пеню в розмірі 17 741,01 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних в розмірі 3 486,72 грн. та інфляційні втрати в розмірі 73 184,70 грн., суд вважає позовні вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 17 741,01 грн., нарахованих позивачем на підставі п. 14.1. договору, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 ЦК України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі від вартості товарів (робіт, послуг).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Так, у пункті 14.4. договору передбачено, що у випадку безпідставної затримки платежів з боку відповідача більше ніж 30 календарних днів, починаючи з 41-го дня замовник за вимогою позивача сплачує останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення платежу, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, в пункті 14.4. договору сторони погодили, що особою, яка у випадку безпідставної затримки платежів з боку відповідача більше ніж 30 календарних днів сплачує пеню позивачеві за його вимогою, є замовник (третя особа), а не відповідач.

Враховуючи те, що умовами договору про виконання робіт №20 від 01.10.2013 р. стягнення пені з відповідача не передбачено, суд вважає за необхідне у відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі17 741,01 грн.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, позов підлягає задоволенню в частині стягнення 136 844,22 грн. основного боргу, 73 184,70 грн. інфляційних втрат та 3 486,72 грн. 3% річних. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 17741,01 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір має бути покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 628, 629, 549, 837, 843, 853, 882 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 3, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Харківспецбудмеханізація-7" (61125, м. Харків, вул. Примакова, 46 літ. Г-6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб" (61058, м. Харків, вул. Данилевського, 27, кв.11, ) основний борг в розмірі 136 844,22 грн., інфляційні втрати в розмірі 73 184,70 грн., 3% річних в розмірі 3 486,72 грн. та судовий збір в розмірі 4 270,32 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 10.08.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко