ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 серпня 2015 р. Справа № 918/557/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства

про стягнення в сумі 2 044 428 грн. 76 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : ОСОБА_2 (довіреність 392 від 23.03.2015р.).

Від відповідача : ОСОБА_3 (керівник).

ОСОБА_4 (довіреність №762 від 17.04.2015р.).

Суть спору: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося в господарський суд Рівненської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 міського комунального підприємства про стягнення 2 125 624 грн. 19 коп. основного боргу, 359 787 грн. 51 коп. пені, 18 530 грн. 15 коп. 3% річних та 672 691 грн. 60 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 27.05.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 16.06.2015р.

16.06.2015р. представник позивача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якої Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" просить стрягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства 1 293 848 грн. 28 коп. заборгованості, 412 631 грн. 67 коп. пені, 21 172 грн. 35 коп. 3% річних, 672 269 грн. 60 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.06.2015р. розгляд справи відкладено на 02.07.2015р.

10.06.2015р. представник відповідача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав відзив на позов, в якому визнає позовні вимоги, однак просив зменшити позовні вимоги в частині нарахованої пені на 90%.

Ухвалою суду від 02.07.2015р. розгляд справи відкладено на 14.07.2015р..

14.07.2015р. представник позивача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якої Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" просить стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства 1 180 072 грн. 28 коп. заборгованості, 412 631 грн. 67 коп. пені, 21 172 грн. 35 коп. 3% річних, 672 269 грн. 60 коп. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 14.07.2015р. оголошувалась перерва до 11.08.2015р.

Ухвалою суду від 14.07.2015р. за клопотанням відповідача в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 11.08.2015р.

11.08.2015р. представник позивача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якої Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" просить стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства 819 672 грн. 28 коп. заборгованості, 524 827 грн. 63 коп. пені, 26 782 грн. 15 коп. 3% річних, 673 146 грн. 70 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках передбачених ст. 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктами 3.10, 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розяснено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, оскільки до закінчення судового розгляду позивачем через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд розглядає справу з урахуванням вказаної заяви.

В судовому засіданні 11.08.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав вказаних у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у свою чергу, представники відповідача визнали позовні вимоги, просили зменшити позовні вимоги в частині нарахованої пені на 90%.

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду заяви.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2002р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (надалі Енергопостачальна організація) та ОСОБА_1 комунальним підприємством (надалі - Споживач) було укладено договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с. 10-12), відповідно до умов якого ВП "Рівненська АЕС" бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами 9цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У відповідності до пункту 6.2. Договору, розрахунок за теплову енергію, яка відпускається споживачеві, проводиться на основі рахунків шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ВП "Рівненська АЕС" щомісячно до 25-го числа наступного за розрахунковим.

06.07.2010р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №3 від 01.10.2002р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, якою погодили п. 7.2.2. договору №3 від 01.10.2002р. про постачання теплової енергії в гарячій воді викласти в наступній редакції:

"За несвоєчасне здійснення розрахунків за теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення від суми невиконаних зобовязань".

На виконання умов Договору позивач в січні-лютому 2015 року забезпечив відповідача тепловою енергією, за що виставив відповідачу рахунки на загальну суму 6 033 373 грн. 63 коп. (а.с. 18).

Однак, відповідач, в порушення умов Договору належним чином взятих на себе зобовязань щодо своєчасної та повної оплати використаної теплової енергії не виконав, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 819 672 грн. 28 коп. (заява про зменшення позовних вимог).

На підставі пункту 7.2.2. Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 06.07.2010р. до договору №3 від 01.10.2002р. про постачання теплової енергії в гарячій воді) позивач нарахував відповідачу пеню (по кожному рахунку окремо та з урахуванням часткової сплати заборгованості) за період з 25.02.2015р. по 07.08.2015р. в розмірі 524 827 грн. 63 коп. (розрахунок а.с. 140-144).

Також, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних з 25.02.2015р. по 07.08.2015р. в розмірі 26 782 грн. 15 коп. та 673 146 грн. 70 коп. інфляційних втрат (по кожному рахунку окремо та з урахуванням часткової сплати заборгованості; розрахунок а.с. 140-144).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін встановивши обставини справи і давши їм оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За своєю правовою природою укладений між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" та ОСОБА_1 міським комунальним підприємством Договір № 3 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2002р. є Договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" належним чином виконано взяті на себе зобовязання та забезпечило Кузнецовське міське комунальне підприємство в січні-лютому 2015 року тепловою енергією на загальну суму 6 033 373 грн. 63 коп.

Однак, Кузнецовське міське комунальне підприємство, всупереч взятих на себе зобовязань, вартість наданих послуг за вказаний період не оплатило, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 819 672 грн. 28 коп. (заява про зменшення позовних вимог).

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

У поданій заяві про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 524 827 грн. 63 коп. Суд погоджується з вірністю зробленого позивачем розрахунку пені.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснив, що вирішуючи, в тому й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що відповідач є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є забезпечення потреб населення та соціально значимих обєктів міста. Відповідач надає житлово-комунальні послуги всім мешканцям міста з економічно обґрунтованими витратами, що перевищують рівень відшкодування цих витрат по діючих тарифах. Наявні матеріали справи свідчать про збитковість підприємства, де збиток за 2014 рік склав 12 284 тис. грн., що підтверджується наданим відповідачем звітом про фінансові результати ОСОБА_1 міського комунального підприємства за 2014 рік (а.с. 63). Окрім того, судом враховано, що основною причиною несвоєчасних розрахунків є наявність різниці у тарифах, та її несвоєчасне відшкодування з боку держави, про що свідчить протокол засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу №91/14 від 25.12.2014р. (а.с. 26).

З огляду на вищевикладене, а також причини неналежного виконання зобов'язання та враховуючи, що відповідачем вжито необхідних та залежних від нього заходів для недопущення зростання боргу, господарський суд вважає вказані обставини винятковими, а відтак нараховану позивачем суму пені неспіврозмірною порівняно із збитками кредитора та зменшує розмір пені на 50 % до 262 413 грн. 82 коп..

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 26 782 грн. 15 коп. 3% річних та 673 146 грн. 70 коп. є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 819 672 грн. 28 коп. заборгованості, 262 413 грн. 82 коп. пені, 26 782 грн. 15 коп. 3% річних та 673 146 грн. 70 коп. інфляційних втрат.

Згідно з п. 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без врахування зменшення такого розміру.

Як зазначалося вище, представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог від 11.08.2015 р.

За умовами ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

За умовами пункту 1 частини першої статті 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У даному випадку, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (ч.2 ст.7 даного Закону).

Згідно поданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог ціна позову - складає всього 2 044 428 грн. 76 коп. При зверненні до суду із таким розміром позовних вимог позивач мав би сплатити судовий збір 2% від вказаної суми, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що станом на день звернення позивача з даним позовом складає 40 888 грн. 58 коп.

Як вбачається з платіжного доручення №4469 від 20.05.2015р. Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" сплачено судовий збір у розмірі 63 532 грн. 67 коп. Таким чином, за підрахунками суду переплачена сума судового збору складає 22 644 грн. 09 коп. (63532,67 40888,58 = 22644,09).

У п.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вказано, що питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ (зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 88 ГПК). За необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до Державного бюджету України. Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сума переплаченого судового збору у розмірі 22 644 грн. 09 коп., сплаченого позивачем згідно платіжного доручення №4469 від 20.05.2015р., підлягає поверненню Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція".

На відповідача на підставі статті 49 ГПК України покладаються витрати по сплаті судового збору в розмірі 40 888 грн. 58 коп.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м. Кузнецовськ, майдан Незалежності 2, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом від іменні якого діє Відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція (34400, Рівненська область, м. Кузнецовськ, ) - 819 672 грн. 28 коп. заборгованості, 262 413 грн. 82 коп. пені, 26 782 грн. 15 коп. 3% річних, 673 146 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 40 888 грн. 58 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане суддею 13 серпня 2015р..

Суддя Горплюк А.М.