ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2015 року Справа № 904/4240/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Крутовських В.І., Орєшкіної Е.В.

при секретарі судового засідання Ситниковій М. Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Алексєєв-Каперсак С.С. представник, довіреність №б/н від 15.04.2015р.;

від відповідача: Галата О.В. представник, довіреність №55 від 14.01.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд", м. Новомосковськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015р. у справі №904/4240/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними

інвестиціями українсько-російської виробничо-комерційної фірми

«Алькор», м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд",

м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення 56 275,41 грн

В С Т А Н О В И В:

По справі оголошувалася перерва з 29.07.2015р. по 10.08.2015р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015р. (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями українсько-російської виробничо-комерційної фірми «Алькор» 26499,60 грн основної заборгованості, 1115,43 грн - 3 % річних, 294,96 грн - пені, 13 384,00 грн - інфляційних втрат, 1340,62 грн - судового збору. В решті позову відмовлено з огляду на неправомірність позовних вимог щодо стягнення пені за період, більший ніж передбачений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, спливом позовної давності щодо частини вимог про стягнення пені; неправомірністю вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами через відсутність умов договору щодо таких; відсутністю підстав відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України вважати основне зобов`язання припиненим на суму 15 604,31 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості - 15 604,31 грн та нарахованих на цю суму інфляційних втрат та 3% річних, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині. Скарга обгрунтована умовами п. 9.6 договору в редакції додаткової угоди від 15.02.2012р. щодо відшкодування податку на додану вартість, якщо Відповідач втратить право на податковий кредит; вимогою №254 від 06.09.2013р.; заявою №531 від 17.07.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка недійсною в установленому порядку не визнана.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що вимоги, заявлені Відповідачем до зарахування є спірними, за своєю правовою природою є збитками, а не грошовим зобов`язанням, а отже не відповідають вимогам ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 3 ст.203 Господарського кодексу України та не можуть бути зараховані як зустрічні однорідні в погашення боргу за договором поставки. Вважає рішення суду законним, обґрунтованим та просить залишити його в силі.

У поясненнях, поданих суду 05.08.2015р., зазначив, що не отримував від Відповідача засобами поштового зв`язку вимоги про сплату грошових коштів та заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, тому на сьогодні у Позивача наявна дебіторська заборгованість у сумі 26 499,60 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області зміні, виходячи з наступного.

Судом при перегляді справи встановлено, що 22.02.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями українсько- російської виробничо-комерційної фірми «Алькор» як продавцем (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" як покупцем (надалі - Відповідач) був укладений договір №34/11 (надалі - Договір) строком дії з дати підписання до 29.02.2012р., з умовою продовження строку дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 11.1 Договору).

Відповідно до п. 1 договору Позивач зобов'язався поставити Відповідачу інструмент різного виробництва (товар), а Відповідач прийняти і оплатити товар. Асортимент, кількість і ціна товару вказуються в Специфікації, оформленої у вигляді додатку №1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною. Загальна сума договору 149 250,00 грн (п.4.3 Договору).

До Договору сторонами були укладені додаткові угоди, зокрема щодо спірних поставок, №49 від 14.08.2013р., №51 від 27.09.2013р., №53 від 01.11.2013р., якими узгоджені найменування, характеристика товару, його кількість, ціна, умови та строк поставки, порядок розрахунків (а.с.24,31,35).

На виконання умов Договору Позивачем було поставлено, а Відповідачем отримано спірний товар на загальну суму 26 499,60 грн, що підтверджується накладними №93/169 від 26.09.2013р. на суму 9 214,80 грн, №92/197 від 26.09.2013р. - на 1 095,00 грн, №101/221 від 07.11.2013р. - на 8 356,80 грн, №104/213 від 07.11.2013р. - на 3 708,00 грн, отримання якого відповідачем не заперечується.

З наведеного слідує, що між сторонами склалися правовідносини з постачання товарів, які регулюються ст. ст. 264-271 Господарського кодексу України та ст. 712 Цивільного кодексу України, в силу яких за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язаний прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У договорі сторони обумовили строки оплати товару - протягом 45 календарних днів від дати поставки (п. 5.1, 5.2 договору), за винятком додаткової угоди №49 від 14.08.2013р., згідно якої строк оплати товару за поставкою від 26.09.2013р. на суму 9 214,80 грн настає протягом 60 календарних днів від дати поставки. Відтак, строки оплати є такими, що настали відповідно 26.11.2013р., 11.11.2013р., 23.12.2013р.

Відповідач визнає заборгованість частково у сумі 10 895,29 грн, посилаючись на залік зустрічних однорідних вимог на суму 15 604,31 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами була укладена додаткова угода від 15.02.2012р. (додаток №21), в п. 9.6. якої, зокрема, передбачено, що постачальник відшкодовує суму ПДВ, на яку покупець втрачає право на податковий кредит (а.с.81).

Новомосковською об'єднаною державною податковою інспекцією було проведено перевірку відповідача та зустрічні перевірки його контрагентів, зокрема, позивача, про що складено акт від 26.07.2013р., та внаслідок порушення податкового законодавства зі сторони контрагентів відповідача, встановлено завищення податкового кредиту на суму 21 802,84 грн, в тому числі за рахунок включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість від ТОВ з І І УР ВКФ «Алькор» - 15 604,31 грн.

Податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.08.2013р. щодо збільшення грошового зобов'язання відповідача на суму 21 802,84 грн, донарахована сума сплачена відповідачем до бюджету (платіжне доручення №1849 від 02.08.2013р.).

Відповідачем 06.09.2013р. було направлено позивачу вимогу №254 про сплату грошових коштів - 15 604,31 грн та заяву №531 від 17.07.2014р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на зазначену суму в рахунок його заборгованості по договору №34/11 від 22.02.2011р. (а.с. 107-114).

Посилання позивача на неотримання цих документів спростовується наданими відповідачем поштовими чеками з описами вкладення у цінний лист, повідомленнями про вручення цих листів 11.09.2013р., 23.07.2014р., відправлення здійснено за адресою, яку зазначав позивач у договорі, позовній заяві, тощо.

Статтею 602 Цивільного кодексу України встановлені безумовні випадки, коли не допускається зарахування зустрічних грошових вимог. В своєму рішенні суд першої інстанції не навів такого випадку, не обґрунтував, з яких підстав ним не враховано цю заяву відповідача. Колегія суддів вважає, що заява про зарахування зустрічних грошових вимог безпідставно не прийнята судом першої інстанції до уваги, оскільки не вбачається випадків, передбачених ст. 602 Цивільного кодексу України, при яких не допускається таке зарахування.

Обов'язок постачальника повернути грошові кошти в розмірі ПДВ, на який покупець втратив право на податковий кредит передбачена умовами договору, такий обов'язок відповідно до умов договору є безумовним, незалежний від причини чи вини сторони; ПДВ є складовою частиною ціни товару, тобто таке зобов'язання постачальника є грошовим; даний односторонній правочин недійсним не визнано; сума не є спірною, оскільки визначена податковими органами та не оспорюється позивачем, заперечень щодо заліку в суді першої інстанції останнім не наводилося.

В силу ст. 601 Цивільного кодексу України, ст. 203 Господарського кодексу України зобов'язання відповідача щодо сплати боргу в сумі 15 604,31 грн є припиненим 23.07.2014р. Заборгованість за спірними поставками становить 10 895,29 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.ст. 610, 612, 629 Цивільного кодексу України за порушення зобов'язань наступають правові наслідки, які сторони встановили у п. 9.2. договору у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивач заявив вимоги про стягнення пені - 9 912,85 грн за прострочення оплати за спірними накладними з 26.11.2013р. по 07.05.2015р., з 11.11.2013р. по 07.05.2015р., з 23.12.2013р. по 07.05.2015р.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що не враховано позивачем при розрахунку пені, про що правомірно зазначено судом першої інстанції.

Відтак, пеня за періоди прострочення з 27.11.2013р. по 26.05.2014р., з 12.11.2013р. по 12.05.2014р. та з 24.12.2013р. по 24.06.2014р. становитиме 1244,18 грн. В цій частині відповідачем надано вірний розрахунок, з яким погоджується апеляційний суд.

Відповідачем до винесення рішення у справі заявлено про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені, та судом першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 258, ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, вірно відмовлено в стягненні пені за період з 12.11.2013р. по 18.05.2014р. та стягнена пеня в сумі 294,96 грн, в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Вимоги про стягнення 5 363,53 грн відсотків за користування грошовими коштами правомірно відхилені судом, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Умовами договору поставки розмір відсотків за користування грошовими коштами не визначений, посилання позивача на ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України безпідставне, оскільки вказаною нормою визначено розмір штрафних санкцій, то її приписи не можуть бути застосовані до розрахунку відсотків за користування грошовими коштами.

Вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України правомірно заявлені позивачем, втім останнім та судом першої інстанції при цьому не враховано припинення зобов'язання на суму 15 604,31 грн.

За розрахунком відповідача, який перевірено апеляційним судом та визнано вірним, 3% річних за період прострочення платежу з 12.11.2013р. по 07.05.2015р. з врахуванням часу виникнення боргу за кожною накладною в сукупності становитимуть 742,60 грн, інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції з грудня 2013р. по березень 2015р. - 6 949,81 грн. Отже, в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а рішення суду - зміні.

За встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області, як прийняте з порушенням норм матеріального права, - зміні щодо стягнених сум боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі відносяться на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" м. Новомосковськ задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2015р. у справі №904/4240/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" (51200, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Сучкова, 115, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями українсько-російської виробничо-комерційної фірми «Алькор» (49087, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова,90, ) борг - 10895,29 грн (десять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн 29 коп), пеню - 294,96 грн (двісті дев`яносто чотири грн 96 коп), 3% річних - 742,60 грн (сімсот сорок дві грн 60 коп), інфляційні втрати - 6 949,81 грн (шість тисяч дев`ятсот сорок дев`ять грн 81 коп), судовий збір за розгляд позовної заяви - 621,18 грн (шістсот двадцять одну грн 18 коп).

В решті позову відмовити».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями українсько-російської виробничо-комерційної фірми «Алькор» (49087, м. Дніпропетровськ, вул. Калинова,90, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковський посуд" (51200, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. Сучкова, 115, ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 602,91 грн (шістсот дві грн 91 коп).

Припинити стягнення за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2015р.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 13.08.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.І. Крутовських

Суддя Е.В. Орєшкіна