КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2015 р. Справа№ 910/8832/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Суліма В.В.

Яковлєва М.Л.

за участі представників:

від позивача: Пріцак І.Є. - представник

від відповідача: Антончук Е.І. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року у справі № 910/8832/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг»

про стягнення 177 041,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року у справі № 910/8832/15 позов задоволено в повному обсязі.

На підставі рішення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» 150567,96 грн. заборгованості з повернення тіла кредиту, 2400,82 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 24072,85 грн. пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 3540,83 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року у праві № 910/8832/15 про стягнення 177 041,63 грн. в частині зменшення розміру заборгованості з повернення тіла кредиту, пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та витрат по сплаті судового збору, стягнувши 144 379, 00 грн. - заборгованості з повернення тіла кредиту, 23 618, 03. - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає зміні.

Представник позивача 30.07.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 у зв'язку з перебуванням суддів Іоннікової І.А., Отрюха Б.В. у відпустці, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Суліма В.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 справу було прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді: Тарасенко К.В., суддів: Суліма В.В., Яковлєва М.Л.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

03.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» укладено кредитний Договір № 279/Ю (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач - банк за наявності вільних грошових коштів надає відповідачу - позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії з лімітом користування у сумі 987501,00 грн. На придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 02.12.2014 року зі сплатою 20% річних; ліміт кредитування зменшується відповідно до графіку погашення (додаток № 1). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку застосовується умовно 360 днів у році.

Згідно з п. 3.1 Договору банк зобов'язується відкрити відповідачу рахунок для заборгованості за кредитом № 3150.980.1 та рахунок для обліку нарахованих процентів № 3150.980.1.

Положеннями п. 4.2 Договору сторони погодили, що позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним перераховувати на рахунок № 3150 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору.

Позичальник зобов'язується погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору (п. 4.5 Договору).

У відповідності до п. 4.6 Договору у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п. 4.7 Договору кошти у погашення будь-якої заборгованості за цим договором направляти на рахунок № 3150 для розподілу у наступній послідовності: прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом; комісії строк сплати яких настав; проценти, строк сплати яких настав; поточна заборгованість за кредитом.

Строк дії цього Договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором (п. 8.2 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.09.2014 року до кредитного договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 4.6 Договору та викласти його наступній редакції: «У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення. У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 Договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту у період з 01.10.2014 по 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 20% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення».

Додатковою угодою № 2 від 17.10.2014 року до кредитного Договору сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1 договору та викласти його наступній редакції: «Банк за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування короткостроковий кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 987501,00грн. На придбання основних засобів та супутні витрати по ним, строком до 02.12.2014 року зі сплатою: в період з 03.12.2013 по 30.09.2014 включно - 20% річних; в період з 01.10.2014 до 02.12.2014 року включно - 15% річних».

Також цією ж додатковою угодою №2 від 17.10.2014 року до кредитного Договору сторони дійшли згоди викласти п. 4.6 Договору у наступній редакції: «У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору, а а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до « 02.12.2014 року включно, позичальник сплачує банку в період з 03.12.2013 року до 30.09.2014 року включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення; починаючи 01.10.2014 року - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач надав відповідачу кредит в загальній сумі 987501,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 03.12.2013 року № 260_3 на суму 987501,00 грн., завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Позов мотивовано тим, що відповідач належним чином умови Договору в частині повного та своєчасного повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконав, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість з повернення тіла кредиту в сумі 150567,96 грн. та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами нарахованими за загальний період з 03.12.2013 року по 02.04.2015 року в сумі 2400,82 грн. Розмір заборгованості підтверджується банківською випискою за період з 03.12.2013 року по 03.04.2015 року, оригінал якої залучений до матеріалів справи.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу від 15.04.2015 року вих. № 14-502/2342, в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за кредитним Договором, зокрема, щодо повернення тіла кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, яку відповідач отримав 20.04.2015, про що свідчить підпис представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 15.04.2015 року № 703.

Проте відповідач зазначені вимоги не виконав, заборгованість не сплатив, відповіді на вимогу не надіслав, в зв'язку з чим за ним рахується заборгованість з повернення тіла кредиту в сумі 150567,96 грн. та зі сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 03.12.2013 року по 02.04.2015 року в сумі 2400,82 грн.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Положеннями ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що відповідач умови Договору належним чином не виконав та не надав доказів сплати відповідних платежів за Договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт наявності заборгованості відповідача з повернення тіла кредиту в розмірі 150567,96 грн., зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 03.12.2013 року по 02.04.2015 року в сумі 2400,82 грн. є доведеним.

Пунктом 5.10 Договору сторони погодили, що при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій, банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Позивач скориставшись своїм правом передбаченим умовами Договору, нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період прострочення з 03.10.2014 року по 02.04.2015 року в сумі 24072,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає вказаним вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 24072,85 грн. за період прострочення з 03.10.2014 року по 02.04.2015 року є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Розглянувши заперечення відповідача щодо не правильного розрахунку тіла кредиту, яке за твердженням відповідача складає 144379,00 грн., а заборгованість зі сплати процентів за користування кредитним коштами взагалі відсутня, що також відображено відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків за період з 03.12.2013 року по 03.04.2015 року від 21.05.2015 року, який підписаний в двосторонньому порядку представниками сторін та скріплений їх печатками, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем при зарахуванні здійснених ним проплат не враховано положення п. 4.7 кредитного Договору, яким сторони погодили порядок розподілу коштів, що надходять в погашення існуючої заборгованості по договору, в той час як позивач правильно зараховував такі надходження грошових коштів від відповідача у відповідності до умов кредитного Договору, зокрема, його п. 4.7.

З наведеного вбачається, що порядок зарахування коштів було визначено за згодою сторін умовами Договору, а зазначення відповідачем при здійсненні розрахунків у призначенні платежу іншого порядку не змінює умов Договору, а тому правомірно було відхилено судом першої інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року по справі № 910/8832/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/8832/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді В.В. Сулім

М.Л. Яковлєв