номер провадження справи 8/68/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.08.2015 Справа № 908/2292/13

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (69035, м.Запоріжжя, вул.. Заводська, 7)

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Автопарк" (69123, м.Запоріжжя, вул.. Хортицьке шосе, 3)

про стягнення 35136 грн. 96 коп. основного боргу за договором № 110052 від 22.12.2011 р., 2669 грн. 83 коп. пені, 1363 грн. 96 коп. річних процентів

Суддя Попова І.А.

Представники:

Позивача: Бурдак О.В., дов № 19/2868 від 01.04.2015 р.

Відповідача: Щелкунова В.В. (без довіреності; в засіданні 31.07.2015 р. Щелкунова В.В., дов. від 01.08 2012 р.)

Розглядається заява ТДВ «Автопарк» про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 14.08.2013 р. по справі № 908/2292/13.

Заява прийнята судом та призначена до розгляду. В судовому засіданні, призначеному на 31.07.2015 р., оголошувалася перерва до 07.08.2015 р. з метою надання сторонам можливості звірення розрахунків та узгодження термінів розстрочки.

Відповідач по даній справі - ТДВ "Автопарк" - звернувся з заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 р. по даній справі. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідачем сплачено заборгованість за газ в розмірі 5400 грн., внаслідок чого заборгованість складає 30770 грн. 75 коп. Товариство «Автопарк» має намір добровільно здійснювати погашення суми боргу, проте, підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі Примусове виконання рішення по справі № 908/2292/13 порушить графік фінансових платежів підприємства та може привести до зупинки діяльності підприємства і порушення постачальником пального справи про банкрутство підприємства. З урахуванням існуючого фінансового стану на підприємстві, відповідач взмозі направляти на погашення заборгованості за газ кошти в розмірі 2500 грн. на місяць. Заявник просить розстрочити виконання рішення від 13.08.2014 р. по даній справі на 12 місяців.

Позивач письмовий відзив на заяву не надав. В судовому засіданні представник стягувача заперечив проти надання розстрочки виконання рішення по даній справі.

Заслухавши представників сторін, вивчивши надані матеріали, суд встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.08.2014 р. по справі № 908/2292/13 позовні вимоги ПуАТ «Запоріжгаз» задоволено частково та стягнуто на його користь з ТДВ «Автопарк» 32136 грн. 96 коп. основного боргу, 2669 грн. 83 коп. пені, 1363 грн. 96 коп. річних процентів, 1720 грн. 50 коп. судового збору. На виконання рішення, яке набрало законної сили, 29.08.2013 р. видано відповідний наказ.

Обґрунтовуючи неможливість одночасного виконання рішення суду у даній справі, заявник посилається на скрутне фінансове становище підприємства, можливість банкрутства або припинення діяльності підприємства.

За приписами ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Розстрочка виконання судового рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи. Тобто, господарський суд не зобов'язаний задовольняти заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Господарсько-процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Оцінивши вказані заявником обставини, суд не вважає їх винятковими, оскільки і позивач і відповідач є суб'єктами господарської діяльності, тому невиконання зобов'язань в однаковій мірі впливає на матеріальний стан обох підприємств та може бути підставою до понесення ними збитків. Несвоєчасне виконання рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та впливає на його фінансовий стан, що може призвести до негативних наслідків господарської діяльності останнього.

Оскільки законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами -виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки по-перше, важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин, по-друге, після постановлення рішення від 14.08.2013 р. по даній справі минуло два роки та за вказаний проміжок часу відповідач сплатив незначний розмір заборгованості.

Положеннями ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

За таких обставин, суд вважає, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявності підстав, які свідчать про неможливість виконання рішення суду.

Суд приймає до уваги факти та доводи, викладені боржником та відмовляє в задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Автопарк» про надання розстрочки виконання рішення суду від 14.08.2013 р. по справі № 908/2292/13 відмовити.

Суддя І.А. Попова