РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015Справа №910/11887/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Київенерго»
доФізичної особи-підприємця Кокаревої Тетяни Олександрівни
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаГоловного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
простягнення 90 977,48 грн. та зобов'язання звільнити приміщення
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Король О.М.
від відповідача:не з'явився
від третьої особи:Кожарко О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Кокаревої Тетяни Олександрівни (надалі - «Підприємець») про стягнення 88 098,58 грн. та виселення із займаного приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання зі сплати орендних та інших платежів за договором про передачу в оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Києва №790 від 24.10.2012 р., у зв'язку з чим позивач вказує на необхідність стягнення з нього основного боргу у розмірі 59 990,73 грн., пені у розмірі 7 111,98 грн., інфляційних у розмірі 13 454,39 грн., 3% річних у розмірі 2 060,86 грн., а також неустойки у розмірі 5 480,62 грн. за неповернення об'єкта оренди. Крім того, у зв'язку з відсутністю правової підстави для користування відповідачем нерухомим майном, що було передано в оренду за вказаним договором, позивачем заявлено вимогу про виселення відповідача із такого приміщення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 08.06.2015 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Судове засідання, призначене на 08.06.2015 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи призначено на 13.07.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 20.07.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та третьої особи та неподанням витребуваних доказів.

20.07.2015 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 59 990,73 грн., інфляційні у розмірі 24 531,08 грн., 3% річних у розмірі 975,06 грн., неустойку за неповернення об'єкта оренди у розмірі 5 480,62 грн., а також зобов'язати відповідача повернути позивачу спірне нежитлове приміщення шляхом виселення. Вказана заява прийнята судом для подальшого розгляду.

В судовому засіданні 20.07.2015 р. судом оголошувалась перерва на 22.07.2015 р.

22.07.2015 р. від представника відповідача до канцелярії суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач частково визнала позовні вимоги, а саме в частині стягнення осиного боргу у розмірі 28 181,97 грн., а також вказувала, що спірне нежитлове приміщення не було повернуто позивачу у зв'язку з умисними діями самого позивача.

Судове засідання, призначене на 22.07.2015 р., було перенесено на 04.08.2015 р., про що сторони були належним чином повідомлені.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання з'явилися, вимоги ухвал суду виконали, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується підписом його представника в розписці від 22.07.2015 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2012 р. між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Підприємцем (орендар) та Товариством (Підприємство) було укладено договір про передачу в оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Києва №790 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 27.09.2012 р. №130 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: бульвар Кольцова, 1, для розміщення кафе з реалізацією підакцизних товарів (підсобне приміщення кафе) - 35,00 кв.м.

Згідно з п. 2.4 Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Товариства.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 р. №34/6250, та станом на 25.07.2012 р. становить 78,29 грн. З 1 кв.м орендованої площі, що вцілому складає 2 740,31 грн. на місяць без ПДВ згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток №3). Крім того, орендар відшкодовує підприємству витрати, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди у розмірі 68,72 грн. без ПДВ. Розмір відшкодування витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, змінюється за вимогою підприємства в односторонньому порядку у випадку зміни розмірів цього податку згідно з чинним законодавством України, про що орендарю повідомляється письмово.

Згідно з п. 3.5 Договору орендна плата та інші платежі, передбачені п. 3.1 договору, сплачуються орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» Товариства, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта з оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата та відшкодування витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення загальною площею 35,00 кв.м, що підтверджується актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 24.10.2012 р.

Листом №029/33/6201 від 27.06.2014 р. позивач повідомив відповідача про відсутність підстав для продовження терміну дії Договору та просив звільнити займане приміщення.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивачів, підстав для стягнення заборгованості з орендної плати та витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, а також звільнення відповідачем займаного приміщення.

Договір є договором оренди комунального майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального».

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення загальною площею 35,00 кв.м, що підтверджується актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 24.10.2012 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.6 Договору орендна плата та відшкодування витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з листопада 2012 року по лютий 2015 року позивачем було нараховано до сплати орендну плату та витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, на загальну суму 103 854,41 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг за вказаний період.

Твердження відповідача про те, що у зв'язку з закінченням строку дії Договору 06.06.2014 р., з вказаного моменту орендна плата не нараховується судом відхиляється з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна України» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного так комунального майна» договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 02.07.2012 р. по 06.06.2014 р.

Згідно з п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Листом №029/33/6201 від 27.06.2014 р. позивач повідомив відповідача про відсутність підстав для продовження терміну дії Договору та просив звільнити займане приміщення.

Таким чином, Договір припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, з 06.06.2014 р.

В той же час, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За змістом п. 3.5 Договору орендна плата та інші платежі, передбачені п. 3.1 договору, сплачуються орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) в особі філіалу «Теплові розподільчі мережі Київенерго» Товариства, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта з оренди орендодавцеві.

Відтак, сторонами було погоджено умовами Договору обов'язок Підприємця сплачувати на користь Товариства орендну плату до моменту повернення об'єкту оренди орендодавцеві.

Керуючись зазначеними нормами законодавства та враховуючи те, що пунктом 3.5 Договору передбачено, що після закінчення або дострокового припинення договору нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі приміщень позивачеві, доказі існування якого в матеріалах справи відсутні, суд вважає правомірним нарахування позивачем до сплати відповідачем орендної плати та витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, після закінчення строку дії Договору.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 20.11.2012 р. у справі № 12/75-2167-33/75-4/180 та від 02.09.2014 р. у справі №927/1215/13.

Більш того, суд враховує наявні в матеріалах справи акти надання послуг за період з червня 2014 року по лютий 2015 року про утворення заборгованості з орендної плати та інших платежів, які підписані особисто відповідачем без зауважень.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п.п. 3.5, 3.6 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату та відшкодування витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, сплачуються орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Таким чином, з урахуванням часткової оплати відповідачем орендної плати та витрат, що пов'язані з платою податку за користування земельною ділянкою, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати заборгованості у розмірі 59 990,73 грн. на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору у розмірі 59 990,73 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємцем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємця заборгованості у розмірі 59 990,73 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 24 531,08 грн. та 3% річних у розмірі 975,06 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з вересня 2014 року по квітень 2015 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, вважає за можливе стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 24 531,08 грн. та 3% річних у розмірі 975,06 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за неповернення об'єкта оренди у розмірі 5 480,62 грн., а також зобов'язати відповідача повернути позивачу спірне нежитлове приміщення шляхом виселення суд відзначає наступне.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, Договір припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, з 06.06.2014 р.

Згідно ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Таким чином, за приписами ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення дії договору оренди, відповідач втрачає статус орендаря і, у нього виникає зобов'язання повернути орендоване приміщення.

Пунктом 7.6 Договору визначено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передавання повернути об'єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент його передачі оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Отже, наведеними нормами та п. 7.6 Договору передбачений обов'язок відповідача після припинення дії договору оренди повернути позивачу об'єкт оренди.

Відповідно до статей 2, 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Оскільки Договір припинив свою дію 06.06.2014 р. доказів укладення між сторонами додаткової угоди до Договору, або іншого договору оренди спірного приміщення, то відсутні правові підстави для перебування відповідача у займаному ним приміщенні.

Із наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі нерухомого майна від 09.09.2014 р. вбачається, що Підприємцем спірне приміщення не було звільнено та передано позивачу у визначений Договором спосіб, у зв'язку з існуючими порушеннями приписів п. 7.2 Договору в частині проведення ремонту.

Крім того, як станом на момент звернення до суду із даним позовом, так і станом на момент вирішення спору по суті, спірне нежитлове приміщення відповідачем позивачу не повернуто.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Твердження відповідача про те, що неповернення спірного майна є наслідком неправомірних дій самого позивача судом не приймається з огляду на відсутність належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Надані суду копії актів від 09.09.2014 р., 09.02.2015 р., 16.02.2015 р., 20.02.2015 р. та 01.03.2015 р. не можуть бути належними доказами, оскільки підписані відповідачем та невстановленими особами в односторонньому порядку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення відповідачем будь-яких дій, що б свідчили про намагання відповідача виконати умови п. 7.6 Договору та звільнити спірне нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із акту приймання-передачі нерухомого майна від 09.09.2014 р., підписаного уповноваженими представниками позивача та особисто відповідачем, Підприємцем спірне приміщення звільнено не було у зв'язку з недотриманням нею вимог п. 7.2 Договору в частині проведення ремонту частини орендованих приміщень.

Тобто, неприйняття позивачем з оренди нерухомого майна відбулося саме з вини відповідача як орендаря, який в порушення умов Договору не підготував приміщення для передачі їх з оренди.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про зобов'язання Підприємця повернути нежитлове приміщення загальною площею 35,00 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 1, шляхом виселення, а також стягнення неустойки за неповернення об'єкта оренди у розмірі 5 480,62 грн., є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Київенерго» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кокаревої Тетяни Олександрівни (03162, м. Київ, просп. Леся Курбаса, 18-А, кв. 60; ідентифікаційний номер ) на користь Приватного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) основний борг у розмірі 59 990 (п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто) грн. 73 коп., інфляційні у розмірі 24 531 (двадцять чотири тисячі п'ятсот тридцять одна) грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 975 (дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 06 коп., неустойку за неповернення об'єкта оренди у розмірі 5 480 (п'ять тисяч чотириста вісімдесят) 62 коп. та судовий збір у розмірі 3 045 (три тисячі сорок п'ять) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Кокареву Тетяну Олександрівну (03162, м. Київ, просп. Леся Курбаса, 18-А, кв. 60; ідентифікаційний номер ) повернути Приватному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 00131305) нежитлове приміщення загальною площею 35,00 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, бульв. Кольцова, 1, шляхом виселення Фізичної особи-підприємця Кокаревої Тетяни Олександрівни (03162, м. Київ, просп. Леся Курбаса, 18-А, кв. 60; ідентифікаційний номер ) з такого приміщення. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.08.2015 р.

Суддя В.П. Босий