ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа № 917/458/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Шевель О.В.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Міндіашвілі А.В. - керівник на підставі виписки з ЄДРПОУ №304599;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Полтавська область, Котелевський район, с. Більськ

на рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015р.

у справі № 917/458/15

за позовом: Фермерського господарства "Филенківське", Полтавська область, Чутівський район, с.Филенкове,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, Полтавська область, Котелевський район, с. Більськ,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.04.2015р. у справі № 917/458/15 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Фермерського господарства "Филенківське" суму основного боргу у розмірі 67035,97грн. та судовий збір у сумі 1827,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на ст.ст.174, 193 ГК України ст.ст. 525,526, 530, 629, 691, 627 ЦК України мотивоване тим, що матеріалами справи доведено належними доказами факт поставки товару ФОП ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу товару від 01.01.2014р. №01/01/14-30, що підтверджується спеціалізованими товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини, та наявність заборгованості за отриманий товар.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015р. у справі №917/458/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що позивач у товарно-транспортних накладних зазначав завищену жирність молока, яка не відповідала дійсності, у зв'язку з чим скаржником були складені акти розбіжностей, які передані позивачеві, однак не були повернуті відповідачеві. Крім того, вказує на те, що остаточна кількість товару визначається виходячи з базисного вмісту жиру 3,4%, а, відповідно, у підсумковій видатковій накладній за липень 2014року було завищено кількість поставленого молока на 4635 базисних кілограм, що в грошовому еквіваленті становить 17839,66грн. Також зазначає, що позивач йому не надав екземплярів товарно-транспортних накладних за серпень 2014року.

У відзиві на апеляційну скаргу від 16.07.2015р. Фермерське господарство "Филенківське" заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду від 30.04.2015р. залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому зазначає, що вимірювання масової частки жиру в молоці позивачем проводилось за допомогою аналізатора «Екомилк» тип «Милкана КАМ 98-2А» в присутності представника одержувача, таким чином у липні 2014року відповідачу було поставлено товару на суму 777204,86грн., у тому числі ПДВ на суму 129534,14грн. Крім того, звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_2 всю суму податку на додану вартість включив до податкового кредиту, про що свідчить декларація з податку на додану вартість за липень 2014року. Також позивач зазначає, що посилання апелянта на відсутність у нього товарно-транспортних накладних за липень 2014року у зв'язку з ненаданням їх позивачем є необґрунтованими, оскільки товар приймається лише за наявності ТТН, які підписуються представником отримувача і передаються покупцю. Крім того, скаржник в апеляційній скарзі на них посилається.

Розпорядженням виконуючого обов'язки голови Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Шевель О.В.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги і просив рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015р. у справі №917/458/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення за безпідставністю та необґрунтованістю.

Апелянт в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Представник апелянта належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про, що свідчить відтиск штампу на останньому аркуші ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. та повідомлення про вручення поштового відправлення №017567, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні

Враховуючи належне повідомлення апелянта про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.01.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупцем) та Фермерським господарством "Филенківське" (постачальником) укладений договір купівлі-продажу товару №01/01/14-3, відповідно до п.1.1 якого встановлено, що продавець зобов'язується продати молоко коров'яче (надалі - товар), що відповідає за якістю ветеринарним та санітарним правилам, а покупець прийняти та оплатити вартість товару (т.1,а.с. 20).

У пункті 2.1 цього договору зазначено, що товар за якісними та кількісними показниками повинен відповідати вимогам ДСТУ 3662-97 «Молоко коров'яче незбиране. Вимоги при закупівлі».

Відповідно до п.2.2 даного договору кількість товару зазначається у товарно-транспортних накладних. Ціна - у протоколах погодження цін, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 цього договору, продавець зобов'язується: передати товар на умовах та в порядку, визначених цим договором. Покупець зобов'язується: прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених цим договором; визначити кількісні та якісні показники згідно ДСТУ 3662-97 «Молоко коров'яче незбиране. Вимоги при закупівлі».

Пунктом 4.1 даного договору встановлено, що право власності на товар, а також ризики втрати чи псування товару переходять до покупця після фактичного прийняття товару за якісними та кількісними показниками і визначається датою підписання представником покупця товарно-транспортної накладної.

Оплата за товар здійснюється періодично у строки, встановлені домовленістю сторін (п.5.1 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, продавець на кожну партію товару зобов'язаний надати супровідні документи, а саме: товарно-транспортну накладну Ф-1ТН (МС); ветеринарне свідоцтво Ф № 2 (надається один раз на місяць до 3 числа). Ветеринарне свідоцтво надається продавцем покупцю до початку поставки товару.

08.05.2014 р. між тими ж сторонами укладено додаток до договору (протокол погодження цін на молоко коров'яче), яким встановлено, що закупівельна ціна на молоко коров'яче охолоджене становить 3,80 грн. за 1 кг базисної жирності, в т.ч. ПДВ. Молоко 2-го ґатунку оцінюється на 10% нижче від вартості молока 1-го ґатунку, а негатункове молоко приймається лише за домовленістю сторін за ціною на 20% нижчою від ціни на молоко 1-го ґатунку (т.1, а.с.143).

16.07.2014р. між тими ж сторонами укладений додаток до договору від 01.01.2014р. №01/01/14-3 (протокол погодження цін на молоко коров'яче), відповідно до якого закупівельна ціну на молоко коров'яче охолоджене становить 3,90 грн. за 1 кг базисної жирності, в т.ч. ПДВ. Молоко 2-го ґатунку оцінюється на 10% нижче від вартості молока 1-го ґатунку, а негатункове молоко приймається лише за домовленістю сторін за ціною на 20% нижчою від ціни на молоко 1-го ґатунку (т.1, а.с.147).

На виконання умов договору від 01.01.2014р. №01/01/14-3 позивачем поставлено відповідачеві у період з 01.06.2014 по 07.08.2014р. товар на загальну суму 799066,02грн., що підтверджується спеціальними товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.27-142, т.2, а.с.105-107) та оригінали яких було оглянуто колегією суддів Харківського апеляційного господарського суду у судовому засіданні 06.08.2015р. і встановлено факт їх складання у відповідності до вимог Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціальної форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002р. №176 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2002р. №722/7010, факт отримання товару також не заперечується відповідачем.

Відповідач оплату за одержаний товар здійснив частково, що стало підставою звернення Приватного підприємства Фермерського господарства "Филенківське" з даним позовом до господарського суду. 30.04.2015р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2,а.с.20-22).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товару від 01.01.2014р. №01/01/14-3.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв'язку з простроченням оплати товару і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 713 ЦК України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов'язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Фермерське господарство "Филенківське" належним чином виконало прийняті на себе зобов'язання, визначені договором 01.01.2014р. №01/01/14-3, та поставило товар на загальну суму 799066,02грн. у період з 01.07.2014р. по 07.08.2014р., що підтверджується матеріалами справи, спеціальними товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини, які наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.27-142, т.2, а.с.105-107), оригінали яких оглянуті колегією суддів Харківського апеляційного господарського суду у судовому засіданні 06.08.2015р. та встановлено факт їх складання у відповідності до вимог Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціальної форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002р. №176 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2002р. №722/7010.

Факт поставки товару не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що передбачене частиною першою статті 35 ГПК визнання обставин сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, може бути реалізоване і в суді апеляційної інстанції на загальних підставах.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує лише на те, що позивач у товарно-транспортних накладних зазначав завищену жирність молока, яка не відповідала дійсності, у зв'язку з чим у підсумковій видатковій накладній за липень 2014року було завищено кількість поставленого молока на 4635 базисних кілограм виходячи з базисного вмісту жиру 3,4%.

Суд апеляційної інстанції вважає дані доводи безпідставними та необґрунтованими з наступних відстав.

Пунктами 6.1, 6.10 ДСТУ 3662-37 «Молоко та молочні продукти. Вимоги при закупівлі» встановлено, що закупівля-приймання молока проводиться партіями згідно з ГОСТ 13928 та «Инструкции о порядке ведения государственных закупок (сдачи и приемке) молока и молочной продукции».

Пунктом 2.1цієї Інструкції встановлено, що здача-приймання молока та молочної продукції проводиться безпосередньо в господарствах або на підприємствах молочної промисловості за погодженим між сторонами графіком.

Сторонами спору у п.4.1 договору від 01.01.2014 №01/01/14-3 погоджено, що право власності на товар, а також ризики втрати чи псування товару переходять до покупця після фактичного прийняття товару за якісними та кількісними показниками і визначається датою підписання представником покупця товарно-транспортної накладної.

У пункті 2.5 вищевказаної Інструкції зазначено, що при прийманні-передачі молока та вершків безпосередньо в господарстві (у виробника) визначення їх якості та кількості здійснюється заготівельником в присутності відповідальної особи господарства безпосередньо в пункті приймання-передачі. Кількісні та якісні показники продукції зазначаються у товаросупровідних документах.

Відповідно до пункту 2.6 цієї Інструкції на кожну партію молокопродуктів, які здаються на підприємствах виробника, господарством виписується товарно-транспортна накладна встановленої форми, у якій заповнюються всі реквізити кількості та якості товару. Підприємство молочної промисловості в екземплярах товарно-транспортної накладної, які він повертає виробнику, вказується фактична маса та кількість товару, час прибуття та вибуття автомолцистерн, а також час початку за закінчення приймання молока.

У випадку розбіжностей між даними підприємства виробника та підприємством молочної промисловості щодо кислотності, щільності і жирності молока та вершків проводиться повторне визначення щільності, кислотності, в двох жиромірах визначення жиру з однієї і тієї ж проби одночасно. Кінцевим результатом при визначенні жиру в такому випадку є середньо арифметичний показ двох паралельних визначень. Результати повторного аналізу оформлюються актом та записуються у товарно-транспортну накладну. Акт складається у трьох екземплярах, один з яких надсилається керівнику господарства-виробника для прийняття відповідних заходів (п.2.7 Інструкції).

Форма акту про розходження кількісних або якісних показників у молоці між господарством і молокопереробним підприємством встановлена Інструкцією про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 02.09.2002р. за №723/7011.

Згідно з п.3.1 «Инструкции о порядке ведения государственных закупок (сдачи и приемке) молока и молочной продукции» на кожну партію молока та вершків підприємство молочної промисловості видає господарствам-виробникам приймальні квитанції за формою №3-ПК.

Приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціальною формою №1-ТН вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць

Суд апеляційної інстанції ухвалами від 16.07.2015р. та від 28.07.2015р. зобов'язував апелянта (відповідача у справі) надати акти про розходження кількісних або якісних показників у молоці між господарством і молокопереробним підприємством та приймальні квитанції за формою №3-ПК, однак відповідач не виконав вимог суду та не надав витребуваних документів.

Посилання відповідача на те, що акти розбіжностей були передані позивачеві, однак не були повернуті, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідачем не надано належних доказів їх надіслання чи передачі Фермерському господарству "Филенківське", як і не надано своїх примірників цих документів.

Спеціальні товарно-транспортні накладні на перевезення молочної сировини за формою №1-ТН (МС), які підтверджують факт поставки молока протягом липня-серпня 2014року, не містять посилань на акти про розходження кількісних або якісних показників, а отже відповідачем не дотримано порядку встановлення розбіжностей щодо жирності молока та не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 34 ГПК України в підтвердження факту розбіжностей по жирності поставленого молока за спірний період.

Будь-яких інших доводів, з якими б апелянт пов'язував необґрунтованість рішення місцевого господарського суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Пунктом 3.4 Інструкції встановлено, що перерахунок молока фактичної жирності в молоко базисної жирності здійснюється шляхом множення кількості прийнятої продукції на фактичну жирність та ділення отриманого результату на базисну жирність в процентах.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 24.06. 2010р. N 347 «Про затвердження базисної норми масової частки жиру та масової частки білка у молоці коров'ячому незбираному» затверджено базисну норму масової частки жиру - 3,4 відсотка і масової частки білка - 3,0 відсотки у молоці коров'ячому незбираному.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок поставленого молока у відповідності до вимог «Инструкции о порядке ведения государственных закупок (сдачи и приемке) молока и молочной продукции» та з урахуванням базисної норми масової частки жиру на момент поставки, визначеної Наказом Міністерства аграрної політики України від 24.06. 2010р. N 347, і встановлено, що кількість поставленого молока базисної жирності становить 207946,18кг.

Згідно із частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пункті 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Враховуючи факт отримання товару ФОП ОСОБА_2 протягом липня - серпня 2014року, що підтверджується матеріалами справи, обов'язок по оплаті у нього виник, відповідно, на наступний день після отримання кожної партії молока.

Проте, ФОП ОСОБА_2 оплату за одержаний товар не здійснив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 67035,95грн.

Відповідно до частини 1 статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги Фермерського господарства «Филенківське» до ФОП ОСОБА_2 про стягнення суми боргу у розмірі 67035,95грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У статті 43 ГПК України зазначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015р. у справі № 917/458/15 - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст. 105 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від 30.04.2015р. у справі №917/458/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 10.08.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Шевель О.В.