ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2015 р.Справа № 922/3455/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк", м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 5 160,53 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Стеценко Г.Ф., довіреність № 01-27/699 від 22.06.2015 р.

відповідача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Регіон-Банк" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення переплати в розмірі 5 717,08 грн. за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. Позивач також просить суд стягнути з відповідача 1 827,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні та у клопотанні (вх.№31636 від 06.08.2015 р.) просить суд стягнути з відповідача переплату в розмірі 5 160,53 грн. та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. Крім того, позивач подав до суду клопотання (вх.№31507 від 06.08.2015 р.) про долучення додаткових доказів, які долучено до матеріалів справи.

Проаналізувавши зміст наданого позивачем клопотання (вх.№31636 від 06.08.2015 р.), суд дійшов висновку про те, що воно за своєю правовою природою є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи те, що ст. 22 ГПК України наділяє позивача правом зменшити розмір позовних вимог до прийняття рішення по суті спору, а також те, що такі дії позивача не суперечать законодавству, не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та розглядає позовні вимоги у зменшеному розмірі - 5 160,53 грн.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити, відзиву на позовну заяву з документами в його обґрунтування до суду не подав.

У судовому засіданні 08.07.2015 р. було оголошено перерву до 06.08.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

30.04.2013 року між позивачем (суборендар) та відповідачем (орендар) укладено договір суборенди нежилих приміщень б/н (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов'язався передати, а позивач зобов'язався прийняти у тимчасове платне користування (суборенду) нежитлові приміщення №№ 29, 30, 32, 40, ХХІа, XXII, 1/2 33, загальною площею 114,6 кв.м. у будівлі літ. А-5, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, для організації відділення банку. Передача приміщень в суборенду не передбачає передачу права власності на ці приміщення.

Відповідно до п. 2.1. договору приймання-передача нежилих приміщень здійснюється комісією, що складається із представників сторін, які складають Акт приймання-передачі (Додаток №1 до цього договору) у термін не більше як 5 днів з моменту підписання цього договору.

Факт передачі відповідачем позивачеві нежитлових приміщень №№ 29, 30, 32, 40, ХХІа, XXII, 1/2 33, загальною площею 114,6 кв.м. у будівлі літ. А-5, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 30.04.2014 р. (а.с. 13).

Згідно з п. 4.1. договору позивач щомісячно сплачує відповідачеві орендну плату за користування приміщеннями відповідно до п. 1.1. цього договору суму, еквівалентну 1146 доларів США за офіційним курсом НБУ на день проведення оплати, але не менше 7,993 гривень за 1 долар США. Вказаний розмір орендної плати діє з 01.05.2013 р. по 31.03.2016 р.

Судом також встановлено, що 10.04.2014 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2014 р., за умовами п. 4.1. якого позивач щомісячно сплачує відповідачеві орендну плату за користування приміщеннями відповідно до п.1.1. договору суму в розмірі 9 600,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України плата за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, на протязі дії договору вчасно та своєчасно сплачував відповідачеві оренду плату за оренду приміщень, що підтверджується зведеним меморіальним ордером з 01.05.2013 р. по 05.12.2014 р. (Додаток 3) та відомістю сплати орендних платежів за договором суборенди (Додаток 1).

Крім того, відповідно до п. 4.2. договору позивач зобов'язався зробити передоплату за перший і останній місяць оренди приміщень у розмірах, передбачених п. 4.1. договору, тобто станом на травень 2013 року.

На виконання п. 4.2. договору позивач перерахував орендарю передоплату за останній місяць оренди приміщень (березень 2016 р.) в розмірі 9 159,98 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 160_12 від 08.05.2013 р. (а.с. 16).

Крім того, за умовами п.п. 4.4.-4.5. договору крім внесення орендної плати суборендар з моменту підписання акту приймання-передачі відшкодовує фактичні витрати на оплату комунальних послуг (за користування електроенергією, водопостачанням, водовідведенням, спільне використання внутрішньобудинкових мереж) згідно даних лічильників за фактично отримані послуги тільки по пред'явленню рахунків позивачем відповідачу до 5-го числа наступного місяця. Оплата за теплопостачання здійснюється авансовими платежами на підставі рахунків КП "Харківських теплових мереж". Залишок авансу за тепопостачання враховується у відшкодування інших комунальних послуг (електроенергія, водопостачання, водовідведення, спільне використання внутрішньобудинкових мереж).

На виконання п. 4.4. договору позивач відшкодував фактичні витрати на оплату комунальних послуг (електроенергію, водопостачання, водовідведення), що підтверджується відомістю відшкодування витрат на комунальні послуги за договором суборенди (Додаток 2) та зведеним меморіальним ордером з 08.05.2013 р. по 05.12.2014 р. (Додаток 4).

Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 16.03.2015 р. у справі №922/200/15, яке набрало законної сили, в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ПАТ "Регіон-Банк" про стягнення суми основного боргу в розмірі 60 674,59 грн. за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. відмовлено повністю. При цьому даним судовим рішенням встановлено, що договір суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. діяв до 05.12.2014 р (а.с. 25-28).

Відповідно до частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 16.03.2015 р. у справі №922/200/15 факт закінчення строку дії договору суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. з 05.12.2014 р., суд дійшов висновку про те, що останнім днем користування об'єктом оренди є 05.12.2014 р.

Тобто, останнім місяцем оренди є листопад 2014 р., за який позивач двічі сплатив орендну плату всього на загальну суму 18 759,98 грн., а саме: 9 159,98 грн. згідно з меморіальним ордером № 160_12 від 08.05.2013 р. та 9 600,00 грн. згідно з меморіальним ордером № 160_10 від 10.11.2014 р. (а.с. 16-17).

Таким чином судом встановлено, що позивач переплатив позивачеві орендну плату за період з 01.11.2014 р. по 05.12.2014 р. в розмірі 8 000,00 грн. (з урахуванням періоду фактичного користування приміщенням з 01.12.2014 року по 05.12.2014 року включно) (розрахунок на а.с. 6).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи копій Актів виконаних робіт по відпуску теплової енергії витрати на оплату теплопостачання у листопаді 2014 р. складають 2 282,92 грн., у грудні 2014 р. - 3 450,76 грн. (а.с. 88-89).

Таким чином, за умовами договору позивач повинен був відшкодувати відповідачеві витрати на оплату теплопостачання за листопад 2014 року у розмірі 2282,92 грн. та за період фактичного користування приміщенням з 01.12.2014 року по 05.12.2014 в сумі 556,55 грн. (вартість теплової енергії за грудень 2014 р. становить 3450,76 грн., відповідно за 1 (один) день - 111,31 грн., а 5 (п'ять) днів грудня 2014 р. = 556,55 грн.). Сторони проти даного факту не заперечують.

У даному судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги до 5 160,53 грн., з яких: 8 000,00 грн. переплата орендної плати - 2 282,92 грн. відшкодування вартості теплопостачання за листопад 2014 р. - 556,55 грн. відшкодування вартості теплопостачання за 5 днів грудня 2014 р. = 5 160,53 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача переплату за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. в розмірі 5 160,53 грн.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Предметом розгляду даної справи є спір про стягнення з відповідача на користь позивача переплати в розмірі 5 160,53 грн. за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, положення п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми права, суд дійшов висновку про те, що положення ст. 1212 ЦК України поширюються на правовідносини сторін стосовно повернення перерахованих позивачем коштів відповідачу як безпідставно набутих, оскільки підстава, на якій вони були набуті, відпала у зв'язку із припиненням договору суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевказані обставини, норми права і те, що суму заборгованості відповідачем не спростовано і не погашено, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 5 160,53 грн. за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 11, 526, 530, 549, 610-612, 629, 759, 762, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 283 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-3, 12, 22, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61135, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АТ "Регіон-банк", МФО 351254) на користь Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк" (61002, м. Харків, вул. Дарвіна, 4, , р/р № 29092022 в АТ "Регіон-банк", МФО 351254) грошову суму в розмірі 5 160,53 грн. за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 30.04.2013 р. та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.08.2015 р.

Суддя О.В. Макаренко