Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" серпня 2015 р. Справа № 906/875/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №31 від 07.04.2015

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. №ЖОЦЗ-16-2222/0/2015 від 03.07.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд"

до Житомирського обласного центру зайнятості

про стягнення 691246,73грн

Позивачем подано позовом про стягнення з відповідача 375568,53грн боргу за виконані підрядні роботи, 282803,10грн інфляційних нарахувань та 32875,10грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору від 15.05.2008 та додаткової угоди №76/2 від 15.06.2010 до нього.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях №82 від 14.07.2015. Зокрема, пояснив, що строк позовної давності був перерваний підписанням акту звіряння взаємних розрахунків від 01.07.2012.

Представник відповідача в засіданні суду позовні вимоги визнав у частині стягнення 64211,57грн боргу за виконані підрядні роботи. Крім того, надав додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву щодо строків позовної давності, в яких, посилаючись на Постанову Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зазначив про неможливість переривання перебігу позовної давності стосовно невизнаних боржником частин боргу. Зауважив, що оригінал акту звіряння взаємних розрахунків від 01.07.2012 у відповідача відсутній з причин неповернення позивачем одного з підписаних екземплярів даного акту.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2008 між Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" (генеральний підрядник, позивач) та Житомирським обласним центром зайнятості (замовник, відповідач) укладено договір (а.с. 10-13), згідно умов якого підрядник в межах динамічної договірної ціни, складеної на підставі проектно-кошторисної документації, виконує комплекс робіт по будівництву об'єкта: "Будівлі соціального призначення районного центру зайнятості в смт Любар. провулок Шкільний", а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконану роботу та оплатити її.

Додатковою угодою №76/2 від 15.06.2010 до договору від 15.05.2008 сторони визначили, що договірна ціна робіт, які доручені для виконання генеральному підряднику для введення центру в експлуатацію по відкоригованій проектно-кошторисній документації в зв'язку з розширенням площі, а саме влаштування підвалу, складає згідно затвердженого кошторису 6593,00тис.грн (а.с.14).

Згідно п.2.1.2. договору від 15.05.2008 генеральний підрядник зобов'язаний виконати роботи на Об'єкті у відповідності до проектно-технічної документації, державних будівельних норм (ДБН), санітарних норм та правил, виконувати всі вимоги щодо охорони навколишнього середовища і протипожежних заходів, при цьому використовуючи матеріальні і нематеріальні активи, грошові кошти та інші засоби, надані замовником.

У свою чергу, замовник зобов'язаний оплатити виконані генеральним підрядником роботи у відповідності до умов цього договору (п.2.3.8. договору від 15.05.2008).

Пунктом 5.2. договору від 15.05.2008 передбачено, що оплату за виконані роботи по об'єкту замовник проводить після підписання форми КБ-2в та форми КБ-3 з врахуванням сум авансу, сплаченого за цим договором у відповідності до графіку фінансування і погашення авансу.

Так, на виконання договору від 15.05.2008 позивач виконав для відповідача підрядні будівельні роботи на загальну суму 6351489,44грн (з врахуванням матеріалів перевірки Контрольно-ревізійного управління в Житомирській області щодо факту завищення вартості виконаних робіт (а.с. 220-236), що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін довідками про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в) (а.с. 16-126).

Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно умов договору від 15.05.2008 виконав частково на суму 6287277,87грн, про що свідчать платіжні доручення та виписки з банку (а.с. 176-217).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору від 15.05.2008, який за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч.1 ст.875 ЦК України).

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін (ч.4 ст.879 ЦК України).

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк виконання зобов'язання з оплати виконаних підрядних робіт сторони у договорі від 15.05.2008 не визначили.

15.11.2011 за вих №280 позивачем направлена відповідачу претензія на суму 375568,53грн., яка отримана останнім 15.11.2011, про що свідчить підпис уповноваженої особи на самій претензії (а.с. 127).

Відтак, обов'язок відповідача здійснити оплату виконаних робіт виник протягом семиденного строку від дня пред'явлення йому цієї вимоги, тобто до 22.11.2011, як це передбачено ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, як суд зазначав вище, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати виконаних робіт згідно умов договору від 15.05.2008 виконав частково на суму 6287277,87грн, про що свідчать платіжні доручення та виписки з банку (а.с. 176-217) та акт звіряння взаємних розрахунків за період з 27.05.2008 до 01.07.2012, підписаним представниками сторін та скріплений печатками (а.с. 128).

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду в Житомирського обласного центру зайнятості перед Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" існувала заборгованість у сумі 64211,57грн (6351489,44грн - 6287277,87грн).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 64211,57грн боргу за виконані підрядні роботи обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

У частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 311356,96грн (375568,53грн - 64211,57грн) боргу за виконані підрядні роботи суд відмовляє в позові, враховуючи наступне.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за виконані ним підрядні роботи згідно договору від 15.05.2008 в розмірі 375568,53грн. Заявлену суму заборгованості позивач обґрунтовує виконанням підрядних робіт загальною вартістю 6592501,20грн.

Разом з тим, як суд зазначав вище, Контрольно-ревізійним управлінням у Житомирській області було здійснено перевірку щодо факту завищення Товариством з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" вартості виконаних робіт під час виконання договору від 15.05.2008. Як свідчать матеріали справи, а саме: акт №06-04-09/058 від 30.05.2011 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Житомирського обласного центру зайнятості за період з 01.01.2008 по завершений звітний період 2011 року (а.с. 229-230), акт №06-04-09/145 від 21.12.2011 ревізії фінансово-господарської діяльності Житомирського обласного центру зайнятості за 2009, 2010 роки та 9 місяців 2011 року (а.с. 221-224), довідка №06-06-09/ від 23.12.2011 окремих питань ревізії фінансово-господарської діяльності Житомирського обласного центру зайнятості за період з 01.01.2009 по завершений звітний період 2011 року (а.с. 225-228), позивачем було завищено вартість виконаних підрядних робіт на суму 241011,76грн.

Таким чином, позивачем виконано для відповідача підрядних будівельних робіт згідно договору від 15.05.2008 на загальну суму 6351489,44грн (6592501,20грн - 241011,76грн).

При цьому, відповідачем оплачено виконані позивачем підрядні роботи в розмірі 6287277,87грн, що підтверджується платіжними дорученнями, виписками з банку (а.с. 176-217), актом звіряння взаємних розрахунків за період 27.05.2008-01.07.2012 (а.с. 128) та про що суд зазначав вище.

Таким чином, сума боргу, яка існувала станом на день звернення позивача з позовом до суду, становить 64211,57грн (6351489,44грн - 6287277,87грн). Тобто, сума 311356,96грн (375568,53грн - 64211,57грн) є необґрунтованою, непідтвердженою належними доказами, тому не підлягає задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абз.1 п.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (далі - Постанова) у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (абзац другий частини п'ятої статті 261 ЦК України), тобто після закінчення: або передбаченого частиною другою статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги; або передбаченого іншим актом цивільного законодавства чи договором іншого пільгового строку, в який боржник має виконати зобов'язання. Виняток з цього правила становлять випадки, коли із закону або з договору випливає обов'язок негайного виконання зобов'язання: у такому разі перебіг позовної давності починається від дня пред'явлення вимоги кредитором (абз.3 п.4.2. Постанови).

У матеріалах справи знаходиться письмова вимога позивача №280 від 15.11.2011 про сплату заборгованості за виконані будівельні роботи, яка отримана відповідачем (а.с. 127).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України).

Згідно п.4.4. Постанови правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому, господарським судам слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу (абз.1 п.4.4.1. Постанови).

За змістом п.4.4.1. Постанови до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо заборгованості за виконані підрядні роботи в розмірі 64211,57грн був перерваний підписанням акту звіряння взаємних розрахунків за період 27.05.2008-01.07.2012 (а.с. 128), з позовом позивач звернувся до суду 15.06.2015.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування в сумі 282803,10грн за період з липня 2012 по травень 2015 і 3% річних у розмірі 32875,10грн за період з 01.07.2012 по 31.05.2015.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних нарахувань і 3% річних, суд вважає за необхідне здійснити їх перерахунок, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог у сумі 64211,57грн.

Таким чином, розмір інфляційних нарахувань на суму боргу 64211,57грн за період з 01.07.2012 по 31.05.2015 становить 48351,31грн, а розмір 3% річних на суму боргу 64211,57грн за період з 01.07.2012 по 31.05.2015 складає 5620,71грн.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 48351,31грн інфляційних нарахувань та 5620,71грн 3% річних. У частині стягнення 234451,79грн (282803,10грн - 48351,31грн) інфляційних нарахувань і 27254,39грн (32875,10грн - 5620,71грн) 3% річних суд відмовляє в позові.

Згідно вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не спростував, суму визнаного основного боргу не сплатив.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 64211,57грн - основного боргу, 48351,31грн - інфляційних нарахувань і 5620,71грн - 3% річних є обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню. У задоволенні позову щодо стягнення 311356,96грн - основного боргу, 234451,79грн - інфляційних нарахувань, 27254,39грн - 3% річних суд відмовляє.

Слід зазначити, що суд не бере до уваги посилання відповідача в обґрунтування звільнення останнього від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житомирського обласного центру зайнятості (10001, м. Житомир, вул. Київська, 83; ідентифікаційний код 03491398) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія "Траст-Інвест-Буд" (43010, Волинська область, м.Луцьк, вул. Садовського, 4Б; ідентифікацій код 20136316):

- 64211,57грн - основного боргу,

- 48351,31грн - інфляційних нарахувань,

- 5620,71грн - 3% річних,

- 2363,67грн - судового збору.

3. Відмовити в позові у частині стягнення 311356,96грн - основного боргу, 234451,79грн - інфляційних нарахувань, 27254,39грн - 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.08.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу