ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р.Справа № 3/17-1431-2011
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючий: Шевченко В. В.

судді: Діброва Г.І., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання: Соломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Будилко Е.Д. - за дорученням, Єгорова В.Г. - директор

від відповідача: Крупицька Г.О. - за дорученням

від Ізмаїльської міськради: Крупицька Г.О. - за дорученням

від ВДВС: Орлов О.О. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса

апеляційну скаргу Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 18 червня 2015 року

у справі № 3/17-1431-2011

за позовом Колективного підприємства "Алмаз"

до Фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ізмаїльської міської ради

про зобов'язання укласти договір

Склад колегії суддів змінений згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2015 р.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.06.2015 р. (суддя Демешин О.А.) скарга Колективного підприємства "Алмаз" (далі позивач, КП) на дії відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської (далі ВДВС) області задоволена та визнані недійсними:

- постанова начальника ВДВС від 03.03.2015 р. про відмову у скасуванні Постанови ВДВС від 24.02.2015 р. про скасування Постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2013 року ВП №35981424 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 року по справі № 3/17-1431-2011, зобов'язанні заступника начальника відділу державної виконавчої служби Аргірова Р.Д. провести виконавчі дії в порядку, визначеному діючим законодавством та постанова ВДВС про відмову у відкритті виконавчого провадження від 24.02.2015 (ВП № 35981424);

- постанова начальника ВДВС від 24.02.2015 р. про скасування постанови ВДВС від 14.01.2013 р. про відкриття виконавчого провадження № 35981424 з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 року по справі № 3/17-1431-2011;

- постанова заступника начальника ВДВС від 24.02.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження (№35981424);

Також, вищевказаною судовою ухвалою від 18.06.2015 р. ВДВС зобов'язаний відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 року по справі № 3/17-1431-2011.

Не погоджуючись з названою ухвалою суду першої інстанції Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради (далі Фонд) оскаржив її в апеляційному порядку та просить оскаржену ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені скарги КП відмовити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що Фонд не є самостійною юридичною особою, а є виконавчим органом Ради, а тому закриття виконавчого провадження не суперечить діючому законодавству України. Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 19.02.2015 р. по справі № 916/5170/14, що набрало законної сили, позов Фонду задоволений та КП зобов'язано передати Фонду спірні нежитлові приміщення площею 80,4 кв. м., у зв'язку з чим підстави для задоволення скарги КП на дії ВДВС - відсутні.

В судовому засіданні представники Фонду та Ізмаїльської міської ради (далі Рада) апеляційну скаргу Фонду підтримали у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу КП просить оскаржену ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу Фонду без задоволення. В судовому засіданні представники КП доводи свого відзиву на апеляційну скаргу підтримали.

У відзиві на апеляційну скаргу ВДВС апеляційну скаргу Фонду підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні представник ВДВС просив задовольнити апеляційну скаргу Фонду, оскаржену судову ухвалу скасувати, а скаргу КП на дії ВДВС залишити без задоволення.

До відзиву на апеляційну скаргу ВДВС надані додаткові докази, що відсутні в матеріалах справи.

Оскільки, ВДВС нічим не обґрунтував неможливість подання доданих до апеляційної скарги додаткових доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, то колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України, не знаходить підстав для залучення цих доказів до матеріалів справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції рішенням господарського суду Одеської області від 13.07.2011 р. у справі № 3/17-1431-2011, що набрало законної сили відповідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.10.2011 р., позовні вимоги КП до Фонду та третьої особи Ради задоволені повністю та зобов'язано Фонд укласти з КП договір купівлі-продажу (викупу) частини нежилого приміщення під літером Щ-1, площею 80,4 кв. м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, буд. б/н ріг вул. 28 Червня, буд. б/н за експертною оцінкою 106290 грн. (без ПДВ), з урахуванням вартості поліпшень нерухомого майна на умовах визначених названим судовим рішенням.

30.01.2012 р. на виконання вищезазначеного рішення місцевим судом видано відповідний наказ.

16.03.2012 р. КП звернувся до ВДВС із заявою про виконання вищезазначеного судового рішення в примусовому порядку. (т. ІІ а.с. 127).

Постановою ВДВС від 14.01.2013 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення та Фонду наданий строк для його добровільного виконання до 21.01.2013 р. включно.

Постановою ВДВС від 11.03.2013 р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання судового рішення з підстав неможливості виконати судовий наказ Фондом.

03.04.2013 р. КП звернувся до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії ВДВС в який просив:

- визнати причини пропуску скарги на дії ВДВС поважними та відновити строк для її подання,

- визнати недійсною (незаконною) постанову ВДВС від 11.03.2013 р. про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012р. по справі № 3/17-1431-2011.

- зобов'язати ВДВС відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012р. по справі № 3/17-1431-2011.

У відзиві ВДВС вищеназвану скаргу КП вважав необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2013 р клопотання КП про відновлення пропущеного встановленого ст. 121-2 ГПК України десятиденного строку на подання скарги на дії ВДВС залишено без задоволення, а скаргу КП - без розгляду (а. с. 135-136 т. 2).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.06.2013 р. ухвала місцевого суду від 05.04.2013 р. скасована, КП відновлений строк для подання скарги на дії ВДВС, а справа передана для розгляду до місцевого суду.

Постановою начальника ВДВС від 12.08.2013 р. скасовано постанову ВДВС від 11.03.2013 р. про закінчення виконавчого провадження та копію цієї постанови направлено сторонам.

Постановою ВДВС від 12.08.2013 р. відновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 р. по справі № 3/17-1431-2011 на підставі постанови начальника ВДВС від 12.08.2013 р. та ухвалою господарського суду Одеської області від 05.04.2013 р. провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинено у зв'язку з відмовою КП від скарги на дії ВДВС.

Постановою ВДВС від 15.04.2014 р. закінчено виконавче провадження з примусового виконання судового рішення з підстав неможливості Фонду виконати судовий наказ у зв'язку з відмовою нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, а саме - відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу (викупу) частини нежитлового приміщення між сторонами у справі.

Постановою начальника ВДВС від 12.01.2015 р. про результати перевірки законності виконавчого провадження скасовано постанову ВДВС від 15.04.2014 р. про закінчення виконавчого провадження та копію цієї постанови направлено сторонам.

Постановою ВДВС від 12.01.2015 р. відновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 р. по справі № 3/17-1431-2011 на підставі постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження.

Постановою начальника ВДВС від 24.02.2015 р. постанову ВДВС від 14.01.2013 р. про відкриття виконавчого провадження від - скасовано.

Постановою ВДВС від 24.02.2015 р. відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного наказу господарського суду.

КП звернулось до начальника ВДВС зі скаргою на дії ВДВС та просило скасувати постанову ВДВС від 24.02.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження, постанову ВДВС від 24.02.2015 р. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2013 р. та зобов'язати ВДВС передати виконавче провадження до відповідного відділу ДВС на підстав ч. 3 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 6.3. Інструкції з примусового виконання рішень.

Постановою начальника ВДВС від 03.03.2015 р. у задоволені вищезазначеної скарги - відмовлено.

12.05.2015 р. КП звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на дії ВДВС в який просило:

1) визнати недійсною (незаконною) постанову начальника ВДВС від 03.03.2015 р. про відмову в скасуванні постанови начальника ВДВС від 24.02.2015 року про скасування постанови ВДВС від 14.01.2013 р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 р. по справі № 3/17-1431-2011, зобов'язанні заступника начальника ВДВС п. Аргірова Р.Д. провести виконавчі дії в порядку, визначеному діючим законодавством та постанову ВДВС від 24.02.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження,

2) визнати недійсною постанову начальника ВДВС від 24.02.2015 року про скасування постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2013 р. з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 року по справі № 3/17-1431-2011;

3) визнати недійсною (незаконною) постанову ВДВС від 24.02.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП №35981424);

4) зобов'язати ВДВС відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 р. по справі №3/17-1431-2011.

Одночасно, заявником подано заяву про поновлення строку для оскарження постанови ВДВС від 03.03.2015 р. з посиланням на те, що КП оскаржує постанову начальника ВДВС від 03.03.2015 р. про відмову у скасуванні постанов ВДВС від 24.02.2015 р. При цьому дата - 03.03.2015 р. постанови начальника ВДВС зазначена ним помилково, оскільки ця постанова винесена за результатом розгляду скарги КП від 23.03.2015 р., тобто, в дійсності, постанова начальника ВДВС датована 03.03.2015 р. винесена після 26.03.2015 р.

Скарга мотивована тим, що, по-перше, виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 р. було відкрито з дотриманням вимог Закону України „Про виконавче провадження" за місцем знаходження боржника та за місцем проведення дій, здійснити які було зобов`язано боржника судовим рішенням, а тому у начальника ВДВС не було правових підстав скасовувати постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження слід було направити за підвідомчістю до іншого органу ВДВС, по друге, ВДВС безпідставне 24.02.2015 р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що боржник - Фонд є структурним підрозділом органу місцевого самоврядування і виконавчі дії в таких випадках покладено на ВДВС головного управління юстиції в Одеській області. З таких же підстав винесено постану начальником ВДВС від 03.03.2015 р., внаслідок чого вищезазначені постанови є незаконними.

ВДВС скаргу КП не визнавав та вважав її безпідставною, посилаючись на те, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження" виконання рішень, за якими боржниками є, зокрема, територіальні підрозділи міських, районних рад - покладено на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції в області. Оскільки Фонд є виконавчим органом Ради, ВДВС обґрунтовано та відповідно до вимог чинного законодавства скасовано постанови про відкриття виконавчого провадження та винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки боржник є структурним підрозділом органу місцевого самоврядування, внаслідок чого підстави для задоволення скарги - відсутні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.05.2015 р., що набрала законної сили, задоволено клопотання КП та останньому відновлено строк для подачі вищевказаної скарги на дії ВДВС.

Задовольняючи скаргу КП на дії ВДВС місцевий суд виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 83 Закону України „Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом, тобто начальнику ВДВС надано право скасовувати постанови та інші процесуальні документи в межах відкритого виконавчого провадження. Скасування ж постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження фактично анулює саме виконавче провадження, яке після порушення може бути закінчено лише з підстав, передбачених ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження», у тому числі у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (п.10 вказаної статті).

При викладених обставинах колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що якщо начальник ВДВС вважав, що виконавче провадження було відкрито з порушенням, встановленої ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження», підвідомчості - у нього не було правових підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це провадження слід було б закрити та направити за підвідомчістю, внаслідок чого місцевий суд дійшов до правомірного та обґрунтованого висновку про те, що постанова начальника ВДВС від 24.02.2015 року про скасування Постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2013 р. з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2012 року по справі № 3/17-1431-2011 суперечить нормам вищезазначеного законодавства, а тому є недійсною.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу та виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Як зазначалося вище постановою ВДВС від 14.01.2013 р. відкрито виконавче провадження з виконанню наказу №3/17-1431-2011 від 30.01.2012 р. за місцезнаходженням майна та самого боржника (68000, Одеська область, м. Ізмаїл, пр.. Суворова, 62) та за місцем, де повинні вчинятися дії щодо укладення договору (м. Ізмаїл), яка не оскаржена жодним учасником судового процесу, в тому числі і боржником, у встановленому законом порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до правомірного та обґрунтованого висновку про те, що ВДВС при винесені постанови від 14.01.2013 р. про відкриття виконавчого провадження з виконанню наказу № 3/17-1431-2011 від 30.01.2012 р. дотримано усіх вимог та приписів ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавче провадження відкрито за місцезнаходженням майна та самого боржника, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з п. 1.4. Положення про Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради, затвердженого рішенням цієї ради № 2069-V від 27.03.2009 р., та з п. 1.5 Положення про Фонд комунального майна Ізмаїльської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням цієї ради № 3952-VІ від 28.03.2014 р., що міститься в матеріалах справи, Фонд - є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні Державного казначейства, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного гербу України, штампи і бланки зі своїм найменуванням, у зв'язку з чим доводи скаржника про те, що Фонд не є самостійною юридичною особою до уваги прийнятими бути не можуть, так як є голослівними та повністю спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, внаслідок чого протилежні доводи скаржника до уваги прийнятими бути не можуть.

Також, відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу ДВС не за місцевим або не за підвідомчістю виконання рішень. При цьому, виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в територіальних органах ВДВС можуть передаватись до інших ВДВС України та регіональних органів ДВС в установленому Міністерством юстиції України порядку.

Такий порядок визначено Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р., що зареєстрована в Міністерстві юстиції України за № 489/20802 від 02.04.2012 р. (далі - Інструкція).

Згідно п. 6.3 Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватись до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС, територіальних органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах - за рішенням начальника регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС.

В матеріалах справи відсутні докази того, що начальником ВДВС приймалось рішення про передачу виконавчого провадження за судовим наказом господарського суду № 3/17-1431-2011 від 30.01.2012 р. з територіального органу в будь-які інші та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, суду не надано, внаслідок чого місцевий суд дійшов до правомірного висновку про те, що начальником ВДВС відповідне рішення не приймалось.

Як вбачається з постанови начальника ВДВС від 03.03.2015 р., відмовляючи в задоволені скарги КП, останній послався на те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» передбачають випадки для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчі дії за якими вже проводились.

Однак, з такими доводами ВДВС правомірно не погодився суд першої інстанції, оскільки чинне законодавство допускає випадки відкриття виконавчого провадження не за підвідомчістю виконання рішення, але, при цьому, закріплює необхідність та встановлює порядок передачі матеріалів виконавчого провадження до ВДВС за належною підвідомчістю виконання.

Крім того, колегія суддів вважає, що з'ясувавши через 2 роки 1 місяць та 10 днів, що виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду було відкрито помилково ВДВС повинний був не скасовувати постанову про відкриття цього виконавчого провадження, а закрити провадження та направити його за підвідомчістю належному органу в порядку встановленому вищеназваною Інструкцією.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що оскаржені постанови начальника ВДВС від 03.03.2015 р. та від 24.02.2015 р. та постанова ВДВС від 24.02.2015 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження прийняті з порушенням ст. ст. 20, 21 Закону України «Про виконавче провадження», п. 6.3. Інструкції, а тому дії ВДВС щодо ухвалення вищезазначених постанов є неправомірними, а самі вищезазначені постанови - незаконними, так як відповідно до положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до правомірного висновку про те, що оскаржені постанови ВДВС є недійсними, а тому підставне зобов`язав ВДВС відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.01.2013 р.

Посилання скаржника на рішення господарського суду Одеської області від 19.02.2015 р. по справі № 916/5170/14, що набрало законної сили, та яким позов Фонду задоволений та КП зобов'язано передати Фонду спірні нежитлові приміщення площею 80,4 кв. м. до уваги прийнятими бути не можуть, оскільки це рішення ніяким чином не впливає та й не може вплинути на законність чи не законність дій ВДВС щодо виконання вищевказаного судового наказу № 3/17-1431-2011 від 30.01.2012 р., так як оскаржені дії ВДВС здійснювались не внаслідок прийняття судового рішення від 19.02.2015 р., а зовсім з інших підстав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала місцевого суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 106 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 18.06.2015 року у справі № 3/17-1431-2011 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Фонду комунального майна Ізмаїльської міської Ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Діброва Г.І.

Лисенко В.А.