ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа № 905/230/15

Господарський суд Київської області у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ КРАММІСЬКБУД",

84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Щербакова, буд. 14

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД ГАРАНТ ГРУП",

08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Островського, буд. 12 А

про визнання договору недійсним

за участю представників:

позивача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ КРАММІСЬКБУД" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУД ГАРАНТ ГРУП" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору субпідряду від 24.11.2014 № 14/2411-4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснює господарську діяльність з порушенням вимог законодавства України, що є підставою для визнання договору субпідряду від 24.11.2014 № 14/2411-4, що укладений між позивачем та відповідачем, недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.06.2015 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 07.07.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 15975/15 від 07.07.2015) позивачем подано до матеріалів справи документи на виконання вимог ухвали суду від 17.06.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.07.2015 розгляд справи відкладено на 04.08.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 15976/15 від 07.07.2015) позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника.

З огляду на матеріали справи, з урахуванням того, що позивачем виконано вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі, позивачем надано витребувані судом документи, а його представник з'явився на виклик суду у попереднє судове засідання, з урахуванням того, що відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, участь представника у судовому засіданні - це право сторони, судом задоволено вказане клопотання позивача.

У судове засідання 04.08.2015 представники сторін не з'явились, хоча про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

Нез'явлення у судове засідання представника відповідача та неподання відповідачем письмового відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.08.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ КРАММІСЬКБУД" (далі - генпідрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУД ГАРАНТ ГРУП" (далі - субпідрядник) укладено договір субпідряду від 24.11.2014 № 14/2411-4 (далі - Договір), відповідно до якого субпідрядник зобов'язується на свій ризик виконати роботу, що передбачена Договором, відповідно до завдання генпідрядника, а генпідрядник зобов'язується прийняти та оплатити її (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.4. Договору, генпідрядник здійснює оплату за виконані роботи протягом 15 календарних днів за фактично виконаний обсяг, після підписання форм № Кб-2в та № КБ-3 і отримання рахунку на оплату.

Згідно з пунктом 8.2. Договору, субпідрядник надає акт виконаних робіт безпосередньо в момент здійснення господарської операції, але не пізніше, ніж через 2 дні після її закінчення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.01.2015 (пункт 12.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, відповідач виконав, а позивач прийняв роботи, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (типової форми № КБ-3) за грудень 2014 року на суму 69 659,23 грн. та актом виконаних будівельних робіт (типової форми № КБ-2в) на суму 69 659,23 грн., що підписані уповноваженими представниками та скріплені відбитками печаток обох сторін, що оцінюється судом як підтвердження юридичними особами - позивачем та відповідачем, факту вчинення господарських операцій з виконання та прийняття робіт за Договором.

Відповідачем виставлено для оплати позивачу рахунок від 29.12.2014 № 071214 на суму 69 659,23 грн.

За твердженнями позовної заяви, роботи позивачем не оплачено.

Підставами позову визначено те, що під час перевірки діяльності відповідача податковими органами, встановлено відсутність умов, необхідних для здійснення ним господарської діяльності, що, як вважає позивач, може вплинути на права позивача, відтак, позивач дійшов висновку, що Договір породжує не ті правові наслідки, на які розраховував позивач під час його укладення.

Отже, вказані обставини позивачем оцінюються як навмисне введення його відповідачем в оману щодо обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, з огляду на що, позивач стверджує, що Договір укладений ним під впливом обману.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказану правову позицію викладено у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Відповідно до частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Одночасно, судом враховано правову позицію, що викладено у підпункті 3.10. пункту 3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", де зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, ненадання технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами.

У розумінні зазначених правових норм, позивачем не доведено суду обґрунтованість позовних вимог та не надано належних доказів, що підтверджують факт укладання Договору під впливом обману.

Твердження позову про те, що відповідач здійснює господарську діяльність з порушенням вимог законодавства України, що не відповідало намірам позивача при укладанні спірного Договору, а тому тягне наслідки у вигляді визнання Договору недійсним, не оцінюються судом як підстава для визнання Договору недійсним.

Спірний Договір за правовою природою є договором підряду.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Доказами, що надані до матеріалів справи, підтверджується факт виконання робіт за Договором відповідачем та прийняття їх позивачем.

Позивач не навів належного обґрунтування та не довів суду, що спірний Договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним визначені, як стверджується у позовній заяві.

За результатами розгляду матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання Договору недійсним, з підстав, що визначені у позовній заяві, є недоведеною та необґрунтованою, у зв'язку з чим, задоволенню не підлягає.

Судовий збір, що сплачений позивачем при поданні позову у розмірі 1 218,00 грн., відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 07.08.2015.

Суддя С.О. Саванчук