ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" серпня 2015 р. Справа № 918/473/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. заяву відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про відстрочку виконання рішення від 07.07.2014р. у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення в сумі 323 196 грн. 93 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : Столярець О.В. (довіреність №42/16 від 09.06.2015р.).

Від відповідача : не з'явився.

Від органу ДВС: Пилипака С.А. (довіреність б/н від 06.08.2015р.).

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення 323 196 грн. 93 коп. 3% річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 07.07.2014р. позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 323 196 грн. 93 коп. 3% річних та 6 463 грн. 94 коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення господарського суду Рівненської області від 22.07.2014р., видано наказ про примусове виконання рішення суду.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.09.2014р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" залишено без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 07.07.2014р. залишено без змін.

24.07.2015р. Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подав заяву про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 07.07.2014р. у справі №918/473/14.

Заява мотивовано тим, що 15.07.2015р. до відділу надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" з проханням звернутися до господарського суду Рівненської області із заявою про відстрочку виконання рішення суду.

В обґрунтування своєї заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" зазначає, що Товариство є правонаступником боргових зобов'язань за природний газ, який був спожитий КП РМР "Теплотранссервіс" до 21.08.2013 року на загальну суму 88 045, 5 тис. грн., систематичні неплатежі з боку споживачів за надану ТОВ "Рівнетеплоенерго" теплову енергію призвели до виникнення заборгованості за спожитий газ та за іншими зобов'язаннями. Так, станом на 01.07.2015р. заборгованість населення за спожиту теплову енергію складає 49 586, 2 тис. грн., а юридичних осіб 14 162, 4 тис. грн., загальна заборгованість - 63 748, 6 тис. грн. Разом із тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" посилається на те, що йому не відшкодовано різницю в тарифах на суму 527 584, 98 грн. та на те, що Законом України від 14.05.2015 р. №423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (який набрав чинності 05.06.2015 р.) передбачено, зокрема, реструктуризацію заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ шляхом розстрочення на 24 місяці за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності вищенаведеним законом заборгованості за природний газ, спожитий до 01 січня 2014 року (пеня, штрафні та фінансові санкції в такому разі підлягають списанню), а надання відстрочки фактично надасть можливість мобілізувати всі фінансові ресурси Товариства для погашення основної заборгованості за спожитий природний газ, що в свою чергу забезпечить списання нарахований штрафних санкцій.

Крім того, зазначає, що з 05.06.2015 набрав чинності Закон України №423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Пунктом 13 зазначеного Закону передбачено, що заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ухвалою суду від 28.07.2015р. подану заяву прийнято та призначено до розгляду на 06.08.2015р.

Представник відділу ДВС в судовому засіданні 06.08.2015р. підтримав заяву про відстрочку виконання рішення суду. Представник Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" просив суд відмовити у задоволенні заяви, оскільки, наведені боржником мотиви не є винятковими та не можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 121 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року № 14 передбачено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 ЦПК і статті 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Наведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Відтак, саме на заявника в контексті норм статей 4-3, 33 ГПК України покладається обов'язок доведення існування відповідних підстав, тоді як стягувач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

Відповідно до пп. 7.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 р. № 9 відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п. 7.2 вказаної Постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

З наведеного випливає, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

У своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" вказало на свій тяжкий фінансовий стан, а також посилається на те, що накладення арешту на його рахунки призведе до блокування роботи підприємства, посилення соціальної напруги та зриву опалювального сезону 2015-2016 років у місті Рівному. За таких обставин боржник також буде позбавлений можливості ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів.

В обґрунтування необхідності відстрочення рішення суду боржник також послався на Закон України від 14.05.2015 р. №423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (який набрав чинності 05.06.2015 р.) і вважає, що є підстави для надання йому можливості мобілізувати фінансові ресурси Товариства для погашення основної заборгованості за спожитий природний газ, що в свою чергу забезпечить списання нарахований штрафних санкцій.

Відповідно до п. 13 вказаного Закону заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Як вже було зазначено вище, норма статті 121 ГПК України передбачає, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Проте, наведені заявником підстави для відстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище, систематичне порушення грошових зобов'язань споживачами - контрагентами Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", фактичне погашення суми основного боргу перед НАК "Нафтогаз України", посилання на норми вказаного вище Закону, неприведення у відповідність нормативно-правових актів Кабінетом Міністрів України) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан Відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. За приписами статті 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України "Про виконавче провадження".

Суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини вважає, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Слід також враховувати, що за змістом ч. 1 ст. 229 ГК України та ч. 1 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання боржник несе відповідальність, якщо таке виконання стало неможливим внаслідок його винних дій чи бездіяльності, а не внаслідок дії непереборної сили, випадку тощо. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто, боржник може бути звільнений від відповідальності за невиконання своїх договірних зобов'язань лише в силу об'єктивних факторів.

Окрім того, ч. 2 статті 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України не вважається винятковим випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язань, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу приписів статті 96 ЦК України юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Таким чином, наведені заявником та боржником обставини не свідчать про неможливість або ускладнення виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 07.07.2014р. у справі № 918/473/14, і не є винятковими в розумінні статті 121 ГПК України. Ці обставини лише вказують на те, що примусове виконання вказаного судового рішення може негативно вплинути на фінансовий стан ТОВ "Рівнетеплоенерго".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.04.2012р. у справі № 2/97.

Крім того, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов'язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" не довело належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон пов'язує можливість відстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення, у задоволенні заяви Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції слід відмовити.

Керуючись статтями 32-34, 43, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про відстрочку виконання рішення від 07.07.2014р. у справі №918/473/14 - відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам у справі та Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Суддя Горплюк А.М.