ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 серпня 2015 року Справа № 5024/1860/2011
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддів:Кочерової Н.О. (доповідач), Іванової Л.Б., Саранюка В.І.,
розглянувши касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 01.02.2012
у справі№ 5024/1860/2011 господарського суду Херсонської області
за позовомОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
допансіонату "Збруч"
провизнання недійсним та скасування рішення загальних зборів
за участю представників сторін:

від позивачів: ОСОБА_9, дов. від 18.09.2013, 16.08.2013, 13.08.2014

від відповідача: ОСОБА_9, дов. від 03.05.2014

від ОСОБА_4 (скаржник): ОСОБА_10, дов. від 12.08.2015

від ОСОБА_5 (скаржник): ОСОБА_11, дов. від 04.08.2015

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулося до господарського суду з позовом до пансіонату "Збруч", в якому просили:

- визнати недійсним та скасувати в повному обсязі рішення загальних зборів трудового колективу пансіонату "Збруч", викладене в протоколі № 13 від 23.05.2011, про скасування рішень, оформлених протоколами № 11 та № 12 від 06.04.2011, про відміну процедури реорганізації пансіонату "Збруч" шляхом перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю "Пансіонат "Збруч", відміну ліквідації пансіонату "Збруч" та обрання голови і членів ліквідаційної комісії.

- надіслати судове рішення у день набрання ним законної сили державному реєстратору Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області для внесення відповідного запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації рішення загальних зборів трудового колективу пансіонату "Збруч" від 23.05.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане рішення трудового колективу пансіонату "Збруч" є недійсним, оскільки прийнято за відсутності кворуму для прийняття рішень та складом трудового колективу, який не відповідає існуючому, а саме: деякі із осіб, вказаних в протоколі № 13 від 25.05.2011, не є членами трудового колективу пансіонату, інші заперечують свою участь у таких зборах, а інші дійсні члени трудового колективу не вказані в протоколі.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 09.12.2011 (склад колегії суддів: Гридасов Ю.В. - головуючий, Александрова Л.І., Людоговська В.В.) позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.02.2012 (склад колегії суддів: Картере В.І. - головуючий, Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.) апеляційну скаргу пансіонату "Збруч" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 09.12.2011 - без змін.

При цьому, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірне рішення загальних зборів трудового колективу, оформлене протоколом № 13 від 23.05.2011, є недійсним, оскільки прийнято на зборах, проведених з порушенням ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та Статуту пансіонату щодо порядку та способу їх скликання, а саме: без повідомлення інших членів трудового колективу про проведення цих зборів, що зумовило істотне порушення їх прав та законних інтересів, а також було прийнято за відсутності кворуму для прийняття рішень.

Не погоджуючись з винесеними судами попередніх інстанцій судовими актами, особи, які не брали участі у справі, - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просили рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржники посилаються на те, що вказані рішення та постанова господарських судів попередніх інстанцій безпосередньо впливають на їх права та обов'язки, як осіб, які, за їх твердженням, на час прийняття спірного рішення загальних зборів трудового колективу пансіонату "Збруч" та на час розгляду справи та прийняття оскаржуваних судових актів були членами трудового колективу пансіонату "Збруч", але яких не було залучено до участі у даній справі, що є порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін та заявників касаційних скарг, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність припинення касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 107 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Тобто, особи, яких не було залучено до участі у справі, звертаючись до суду касаційної інстанції повинні довести, що оскаржуване судове рішення стосується їх прав та обов'язків.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 24.06.2008 у справі №2/164-35/246).

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення загальних зборів трудового колективу пансіонату "Збруч", викладене в протоколі № 13 від 23.05.2011, про скасування рішень, оформлених протоколами № 11 та № 12 від 06.04.2011, та відміну процедури реорганізації пансіонату "Збруч" шляхом перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю "Пансіонат "Збруч", відміну ліквідації пансіонату "Збруч" та обрання голови і членів ліквідаційної комісії, з підстав прийняття такого рішення за відсутності кворуму та складом трудового колективу, який не відповідає існуючому.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірне рішення загальних зборів трудового колективу є недійсним, оскільки було прийнято складом трудового колективу, який не відповідає існуючому, прийнято на зборах, проведених з порушенням ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та Статуту пансіонату щодо порядку та способу їх скликання, а саме: без повідомлення інших членів трудового колективу про проведення цих зборів, а також було прийнято за відсутності кворуму для прийняття рішень.

При розгляді даної справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що крім зазначених в протоколі № 13 від 23.05.2011 таких дійсних членів трудового колективу пансіонату "Збруч", як ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_5, інших дійсних членів трудового колективу пансіонату "Збруч" (ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_6 та ОСОБА_7) не було вказано в протоколі та не було їх повідомлено про проведення 23.05.2011 загальних зборів, а вказані в протоколі особи: ОСОБА_21 і ОСОБА_4 не є членами трудового колективу.

Таким чином судами попередніх інстанцій під час розгляду даної справи було враховано, що ОСОБА_5 на час прийняття спірного рішення був членом трудового колективу та мав, зокрема право участі в управлінні справами пансіонату, в т.ч. і право на участь у загальних зборах трудового колективу, чим спростовуються його безпідставні твердження в касаційній скарзі про зворотне.

В мотивувальних частинах оскаржуваних ОСОБА_5 судових рішеннях у даній справі є зазначення про нього, проте, не в ракурсі висновків або суджень суду про його права та обов'язки. За результатами прийнятих у даній справі судових рішень ОСОБА_5 не був наділений новими правами, на нього не були покладені нові обов'язки, не змінились його існуючі права та обов'язки, він не був позбавлений певних прав та обов'язків в майбутньому, тобто його юридичний інтерес, як третьої особи, був відсутній, у зв'язку з чим у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для залучення ОСОБА_5 до справи в якості третьої особи. Згадка про ОСОБА_5 в оскаржуваних ним рішенні та постанові має місце лише при наведенні переліку осіб - дійсних членів трудового колективу пансіонату "Збруч" на момент прийняття спірного рішення загальних зборів, що не суперечить правовій позиції Верховного Суду України, про яку вказувалося вище.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги твердження ОСОБА_4 в касаційній скарзі про те, що вона на час прийняття загальними зборами трудового колективу пансіонату "Збруч" спірного рішення, викладеного в протоколі № 13 від 23.05.2011, та на час винесення судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішення та постанови у даній справі була дійсним членом трудового колективу пансіонату "Збруч", оскільки обставини її постійного членства у трудовому колективі пансіонату є невстановленими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Не підтверджують вказані обставини також і рішення Рівненського районного суду від 02.04.2012 у справі № 2-663/11 за позовом ОСОБА_4 до пансіонату "Збруч" про стягнення заборгованості по заробітній платі та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10.12.2012, копії яких додані ОСОБА_4, до касаційної скарги, оскільки вказані судові рішення були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Слід зазначити, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 у вказаній цивільній справі (№ 2-663/11) були також скасовані рішення Рівненського районного суду від 14.11.2013 та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10.12.2013 про часткове задоволення позову, прийняті за результатами нового розгляду справи, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів не бере до уваги і посилання ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 у справі № 2а-685/12/2170, залишену без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.09.2013 № К/9991/71495/12, як на судові рішення, в яких, за її твердженням, було встановлено обставини її дійсного постійного членства в трудовому колективі пансіонату "Збруч", оскільки адміністративними судами досліджувались обставини правомірності дій державного реєстратора, який залишив без розгляду подані йому для реєстрації документи, а обставини щодо кількісного та особового складу трудового колективу не були предметом дослідження адміністративних судів у вказаній справі з огляду на предмет спору та характер спірних правовідносин, що склались між сторонами.

З огляду на викладене оскаржувані ОСОБА_22 рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у даній справі не стосуються її прав і обов'язків, оскільки обставини її дійсного постійного членства в трудовому колективі пансіонату "Збруч" є недоведеними належним та допустимими доказами в розумінні 34 ГПК України, тобто між нею та сторонами у справі відсутній правовий зв'язок.

Відповідно до п. 63 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 24.10.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 ГПК України" у розгляді касаційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи господарським судом нижчої інстанції і яка вважала, що таким господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, касаційна інстанція, прийнявши касаційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягає поверненню з передбачених ГПК підстав), повинна з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи судовими рішення місцевого та апеляційного господарських судів не порушено та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі попередніми судовими інстанціями не вирішувалися, то суд касаційної інстанції своєю ухвалою припиняє касаційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт касаційного оскарження.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаржники не є особами, права яких порушені судовими рішеннями попередніх інстанцій у даній справі, а, отже, не можуть бути ініціаторами перегляду судових рішень у касаційному порядку, що унеможливлює подальше здійснення касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та є підставою для його припинення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 86, 107 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення господарського суду Херсонської області від 09.12.2011 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.02.2012 у справі № 5024/1860/2011 припинити.

Головуючий Н. Кочерова

Судді Л. Іванова

В. Саранюк