ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р.Справа № 922/4364/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпропетровськ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність вих. № 805 від 15.05.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах"(позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (відповідач) 7702,05 грн. страхового відшкодування. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1827 грн.

Позовні вимоги вмотивовано вимоги тим, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 липня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

06 серпня 2015 року представник позивача через канцелярію суду надав заяву № 04/08-15(02) від 04.08.2015 р., якою просив суд долучити до матеріалів справи додаткові документи, а також просив суд розглядати справу без участі представника позивача за наявними матеріалами.

06 серпня 2015 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем відповідачу не надсилалась вимога про відшкодування виплаченої страхової суми у розмірі 7702,05 грн., та зазначив, що обґрунтований розмір страхового відшкодування має становити 6572,21 грн.

Представник позивача у судове засідання 10.08.2015 р. не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 липня 2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Як роз'яснено в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, враховуючи подання позивачем клопотання про розгляд справи без його участі, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено наступне.

07 вересня 2011 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (позивач) та ПАТ КБ "Приватбанк" (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № НАL2AХ, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов"язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Предметом страхування за Договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем НОМЕР_1, 2008 року випуску.

17.03.2014 року в 17 год. 30 хв. в м. Харкові на перехресті по вул. Польової та пр-ту Московський відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди застрахованому DAEWOO Nexia р.н. НОМЕР_3, було завдано технічних пошкоджень, які зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 19.03.2014 р., відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 31.03.2014 року у справі № 641/2722/14-п винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3

Як зазначає позивач, відповідно до звіту № 118/03/2014 розмір заподіяної шкоди автомобілю страхувальника складає 9086,65 грн. та згідно рахунку-фактури N9 СФ-0000092 від 18.03.2014 року вартість ремонту складає 9657,00 грн.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Застрахована особа - ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку.

Позивачем було сплачено застрахованій особі ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 8702,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 09.04.2014 р., в графі "призначення платежу" якого зазначено: "выпл. страх.возм.ПАО КБ Приватбанк,14360570(дог.HAL2AX от 06.09.13. акт и-956 от 03.04.14) за рем.авто с/сч№ СФ0000092 от 18-03-14, без НДС".

Як визначено в ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обовязкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до матеріалів справи судом з"ясовано, що цивільно-правова відповідальність водія ТЗ "ЗИЛ 432932" застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (м. Харків), поліс № АС/5205244.

Суд дійшов висновку про те, що у позивача в силу приписів даних норм виникло право регресної вимоги до відповідача.

Таким чином, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача 7702,05 грн. страхового відшкодування.

Відповідач заперечував проти позовних вимог з посиланням на те, що відповідно до ст. 35 ЗУ "Про обов"язкове стразування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", особа, що має право на одержання страхового відшкодування, має подати страховику відповідну заяву, проте позивач із вказаною заявою до відповідача не звернувся ,у зв"язку з чим, на його думку, звернення до суду є передчасним.

Суд, розглянувши заперечення відповідача, спростовує їх, з огляду на наступне.

Як з"ясовано вище судом, позивач не скористався своїм правом досудового врегулювання спору, та не надсилав на адресу відповідача претензії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання субєктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання е правом, а не обовязком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати ранній страхового відшкодування та не зобов"язаний звертатись безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Таким чином, позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. (Ця позиція також зазначена у Постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 року. Така ж позиція викладена у Інформаційному листі Вищого Господарського Суду України N° 01- 06/1398/2012 від 09.10.2012 р. "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів").

3 оглядового листа ВГСУ від 14.01.2014 N° 01-06/15/2014 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) вбачається, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, і таке право не пов'язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи» у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність.

Цитується з листа: Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, мас до особи, відповідальної за завдані збитки.

З приписів зазначених норм не вбачається, що позивач мав обов'язково звертатись до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування; натомість ними передбачено перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду (постанова Вищого господарського суду України від 14.11.2012 № 5028/17/22/2012)".

Крім того, позивач не є потерпілою особою у розумінні Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 1-3), а тому його норми не поширюється на правовідносини, що виникли між страховиком- позивачем у розумінні ЗУ Про страхування (далі за текстом Закон про страхування) та страховиком- відповідачем у розумінні ЗУ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпіла особа (у розумінні Закону про обовязкове страхування) вже отримала страхове відшкодування (у розумінні Закону про страхування), а тому вимоги Позивача грунтуються виключно на нормах ст. 27 Закону України Про страхування (аналогічні норми містить ст. 993 ЦК України), згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за

Договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, сторони не дійшли згоди стосовно суми страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до звіту № 118/03/2014 від 20.03.2014 р.(а.с 43-47), матеріальний збиток, заподіяний власнику ТЗ DAEWOO NEXIA, д.н.з. НОМЕР_3, з урахуванням ПДВ становить 9086,65 грн., без врахування ПДВ - 7572,21 грн.

Відповідно до п. 196. 1.3. ст. 196 Податкового Кодексу України, операціями що не є об"єктами оподаткування ПДВ є надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов"язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів. Згідно листа ДПСУ від 18.01.2012 р. № 2573/К/15-3414-26, у разі, якщо придбання страховою компанією або потерпілим послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об"єкта чи товарно- матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали, тощо), здійсюється у особи, яка не є зареєстрованим платником ПДВ, то таке придбання здійснюється без врахування сум ПДВ, бо особа, не зареєстрована платником ПДВ, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму цього податку. Положеннями п. 36.2 ст. 36 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачається, що страхове відшкодування зменшується на розмір ПДВ, доплата відшкодування на розмір ПДВ здійснюється лише у разі відновлення пошкодженого ТЗ юридичною особою (ФОП), що є платником ПДВ і надання про це відповідних документів. Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий Господарський суд України в постанові від 23.04.2013 р. по справі № 5019/2475/11.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вартість відновлюваного ремонту має відшкодовуватись з урахуванням зносу без врахування ПДВ.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України „Про страхування та ст. 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, крім випадків відшкодування шкоди, завданої життю та/або здоровю потерпілих.

Оскільки полісом відповідача № АС 5205244 встановлена франшиза у розмірі 1 000, 00 грн., тому страхове відшкодування відповідачем, підлягає зменшенню на цю суму.

Таким чином, згідно звіту № 118/03/2014 від 20.03.2014 р. матеріальний збиток без врахування ПДВ складає 7572,21 грн., та з вирахуванням франшизи у розмірі 1 000,00 грн., розмір обґрунтованого страхового відшкодування складає 6572,21 грн.

Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги до відповідача про стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню у розмірі 6572,21 грн. як правомірні та обґрунтовані.

В іншій частині позовних вимог у розмірі 1129,84 грн. слід відмовити, як необґрунтованих.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 979, 993, 1191, 1192, ЦК України, ст. 9 Закону України „Про страхування, ст. 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія"(61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 99 А-3, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"(49094, м. Дніпропетровськ ,вул. Набережна Перемоги, 32, , п/р № 0686 у ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпропетровська, МФО 305299) 6572,21 грн. страхового відшкодування, 1559 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягненні 1129,84 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя ОСОБА_4