ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 року Справа № 904/2758/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. - доповідач,

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г. ( зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження голови суду ОСОБА_1 від 11.08.15р.)

Секретар судового засідання Назаренко С.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №3453-К-Н-О від 12.09.14, представник;

від відповідачів-1,-2: представники в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення господарського суду Дніпропетровського області від 19.05.2015 р. у справі № 904/2758/15

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.Дніпропетровськ

до Відповідач -1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", м.Дніпропетровськ

Відповідач -2 Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, с.Тютюниця Корюківський район Чернігівська область

про стягнення 15562,19 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 р. у справі №904/2758/15 (суддя Кеся Н.Б.) позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за договором б/н від 23.04.2013р. в розмірі 14778, 62 грн. (11264, 92 грн. - заборгованість за кредитом; 2470, 78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500, 00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 542, 92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом), а також судові витрати у розмірі 1827,00 грн.

Розстрочено виконання рішення у справі в частині стягнення суми заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом та пені на загальну суму 14 781,62 грн. строком на 18 місяців зі сплатою щомісячними рівними платежами по 821,20 грн.

В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 780,57 грн. відмовлено на підставі ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось з апеляційною скаргою, в якій рішення суду від 19.05.2015р. в частині зменшення пені та розстрочення виконання рішення просить скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про повне задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно застосовані положення ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, а саме: суд не прийняв до уваги, що неустойка у десять разів менша від суми боргу, а тому не є «надмірно» великою; не дослідив обставини, що свідчать про важкий матеріальний стан Відповідача-2 та неможливість виконання рішення за рахунок майна останнього.

Відповідач-2 проти апеляційної скарги заперечила. Зазначила, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, має на утриманні хворого сина, єдиним доходом є пенсія 1036,00 грн. на місяць; ані господарство, ані майно, за рахунок якого можливе виконання рішення суду, відсутнє. Просила рішення суду залишити без змін, в тому числі і щодо розстрочення його виконання на 18 місяців, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач-1 вимог суду не виконав, відзив на апеляційну скаргу не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, не зважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача-2.

Беручи до уваги, що неявка відповідача-2 у справі не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе розглянути справу у відсутності відповідача-2.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Дніпропетровської області - зміні, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 23.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (надалі - Позивач) та Фізичною особою - підприємця ОСОБА_4 як клієнтом (надалі Відповідач-2) було підписано заявку про відкриття поточного рахунку, відповідно до умов якої Відповідач-2 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 23.04.2013р. (надалі Договір) та взяв на себе зобовязання виконувати умови Договору.

Відповідно до умов Договору Відповідачу-2 був встановлений кредитний ліміт на поточний рахунок 6843 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, smsповідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами.

Згідно з п. 3.2.1.1.16 Умов при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно- цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

За приписами ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" - електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму.

Згідно з п.3.2.1.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Відповідача-2, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Позивач повідомляє Відповідача на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Позивача та Відповідача-2. Відповідно до п. 3.18.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання Відповідача-2 щодо його повернення, сплати процентів та винагороди. Згідно з п.3.18.1.8 Умов проведення платежів Відповідача-2 у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Позивачем протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Відповідача-2 до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі "Угода").

Ліміт може бути змінений Позивачем в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Позивача. Підписавши Угоду, Відповідач-2 висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Позивачем в односторонньому порядку шляхом повідомлення Відповідача-2 на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Позивача і Відповідача-2 (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших) (п. 3.2.1.1.6 Умов).

На виконання умов Договору Позивачем були надані Відповідачу-2 кредитні кошти у межах ліміту у сумі 15 600,00 грн., які використовувались Відповідачем-2, що підтверджується випискою з рахунку №6843 (а.с.71-76) та не заперечується Відповідачем-2.

Розділом 3.2.1.4 "Порядок розрахунків" Умов визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Відповідача-2 при закритті банківського дня Відповідач-2 виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнулюванні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Відповідач-2 виплачує Позивачу за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Відповідача-2 щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Відповідачем-2 будь-якого з грошового зобов'язання Відповідач-2 має сплатити Позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Відповідачем-2 будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Позивача на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Відповідач-2 сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі відсутність на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Пунктом 3.2.1.2.2.7 Умов встановлений обов'язок Відповідача-2 сплатити Позивачу винагороду відповідно до пунктів 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5,3.2.1.4.6,3.2.1.4.11.

Як підтверджується матеріалами справи та поясненнями Відповідачем-2, починаючи з 05.05.2014р. коштів платити за кредит у неї не було, внаслідок чого сальдо прострочки склало 15 600,00 грн. В подальшому Відповідач-2 продовжувала сплачувати кошти на погашення кредиту, але не вчасно і не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку Позивача заборгованість за кредитом за період з 05.05.2014р. по 12.12.2014р. становить 11 264,92 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2470, 78 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1280, 57 грн., комісія за користуванням кредитом 545,92 грн.

Частиною першою ст. 1066 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України (стаття 1069 Цивільного кодексу України).

За положенням ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, а також те, що строк оплати по Договору настав, проте доказів сплати заборгованості сторонами не надано, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності вимог Позивача в частині стягнення 11 264, 92 грн. заборгованості за кредитом; 2 470, 78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 542, 92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом (розмір комісії, що підлягає стягненню, зменшений Позивачем у додаткових поясненнях щодо періоду нарахування а.с.77).

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2013 р. між Позивачем як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" як поручителем (надалі Відповідач-1) був укладений Договір поруки №30423CNKOSO5Р, відповідно до умов якого Відповідач-1 виступив поручителем по зобов'язанням Відповідача-2 за Договором (а.с. 58).

Пунктом 5,6 договору поруки передбачено, що у випадку не виконання Відповідачем-2 будь-якого обов'язку, передбаченого п.1 договору поруки, Позивач направляє на адресу Відповідача-1 письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку. Відповідач-1 зобов'язаний виконати обов'язок(ки), зазначений (ні) в письмовій вимозі Позивача впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього Договору.

Відповідно до п. 4 договору поруки Відповідач-1 та Відповідач-2 відповідають перед Позивачем за Договором як солідарні боржники.

Вимога про сплату заборгованості у загальній сумі 15 146,68 грн. із врахуванням відсотків за користування кредитом, комісії та пені була надіслана Відповідачу-1 15.02.2015р. (вимога від 09.02.2015р. вих. № 30423CNKOS05P, а.с. 54,55). Втім, відповіді на претензію надано не було, сума боргу не сплачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

В силу частини 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги Позивача щодо солідарного стягнення з Відповідачів 11264,92 грн. заборгованості за кредитом, 2470, 78 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом та 542,92 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2.1.5.1 Умов при порушенні Відповідачем-2 будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п.3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3 термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4 винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Відповідач-2 сплачує Позивачу за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Позивачем права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Відповідач-2 сплачує Позивачу пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно пункту 3.2.1.5.4 Договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачений п.3.2.5.1, 3.2.5.2, 3.2.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Відповідачем-2.

На підставі наведених пунктів та у зв'язку із порушенням Відповідачем-2 зобов'язань по Договору, Позивач просив стягнути солідарно з Відповідачів пеню за період з 01.08.2014р. по 12.12.2014р. у сумі 1280,57 грн. Розрахунок визнаний судом вірним.

Проте, судом першої інстанції позовні вимоги в цій частині задоволені частково на підставі ст. 233 Господарського кодексу України у зв`язку із обставинами, на які посилається Відповідач-2. Розмір пені зменшений на 61%, стягнуто солідарно з Відповідачів 500,00 грн., а у стягненні 780,57 грн відмовлено із чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступень виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно положень підпункту 3.17.4 пункту 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18, які вказують на те, що вирішуючи питання про зменшення неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України та ст.218 Господарського кодексу України вина є підставою відповідальності за порушення зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2015р. та 18.05.2015р. Відповідачем-2 до суду були подані заяви, в яких, посилаючись на тяжке матеріальне становище, вона просила рішення суду оплачувати частинами (розстрочити). В обґрунтуванні наданих заяв Відповідач-2 посилалась на неможливість вчасної сплати по кредиту з 05.05.2014р. через хворобу сина та збитковість підприємницької діяльності. В якості доказів надала довідки про розмір отриманої з 01.01.2014р. по 12.12.2014р. пенсії, розмір соціальної допомоги на сина ОСОБА_5 з липня 2014 року по грудень 2014 року, епікриз № 6143 від 19.12.2013р. на ОСОБА_5, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0135175, томографію. Зазначила, що будь-яких доходів, окрім пенсії не має, борг визнає, проте просить сплачувати його частинами.

Частина 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції були невірно застосовані положення ст.233 Господарського кодексу України, а зменшення пені здійснено без урахування наявності/відсутності вини Відповідача-1 у порушенні зобов`язання, вивчення його матеріального стану, адже прийшовши до висновку про правомірність вимог про стягнення пені солідарно з Відповідачів (тобто порівну), суд першої інстанції, враховуючи лише майновий стан Відповідача-2, зменшив увесь розмір пені, який відноситься на Відповідачів порівну, а не частину, яка відноситься лише на Відповідача-2. Таким чином, рішення суду не відповідає вимогам співрозмірності та не враховує інтереси Позивача, що суперечить принципу рівності сторін у господарському процесі.

З урахуванням наявності вини Відповідачів у невиконанні зобов`язання по Договору, а також невеликий розмір пені порівняно із сумою боргу (на кожного з Відповідачів по 640,29 грн., бо стягнення є солідарним), апеляційний суд не знаходить підстав для зменшення розміру заявленої пені, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, з огляду на заявлене Відповідачем-2 клопотання про розстрочення виконання рішення суду та його підстави, враховуючи положення ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, суд вбачає підстави для розстрочення виконання рішення в частині стягнення боргу, боргу по відсоткам, пені, комісії, що відносяться на Відповідача-2. При цьому апеляційний суд зауважує, що оскільки стягнення з Відповідачів є солідарним, а підстави для розстрочення рішення є тільки відносно Відповідача-2, то правомірним є розстрочення тієї частини боргу, яка відноситься саме на Відповідача-2, а не на обох відповідачів.

Таким чином, Відповідачу-2 необхідно сплатити частину боргу за Договором - 7 779,60 грн. ( (11 264,92 грн. + 2470,78 грн. + 1280,57 грн. + 542,92 грн.) : 2). Враховуючи матеріальний стан Відповідача-2 суд вважає можливим розстрочити виконання рішення Відповідачу-2 на 10 місяців шляхом сплати по 777,96 грн щомісяця.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що солідарне стягнення судового збору нормами Господарського процесуального кодексу не передбачено, тому відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за розгляд позовної заяви відносяться на Відповідачів порівну, а за розгляд апеляційної скарги на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду зміні.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 р. у справі №904/2758/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за Договором б/н від 23.04.2013р. в розмірі: 11264, 92 грн. - заборгованість за кредитом; 2470, 78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1280,57 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 542, 92 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Розстрочити виконання рішення у справі відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 в частині стягнення суми заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користуванням кредитом та пені на загальну суму 7 779,60 грн. строком на 10 місяців зі сплатою щомісяця по 777, 96 грн., починаючи з червня 2015 року по березень 2016 року включно.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір за розгляд позовної заяви 913,50 грн. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги 228,38 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір за розгляд позовної заяви 913,50 грн. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги 228,38 грн.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 14.08.2015р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік