РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015Справа №910/14864/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
доЖитлово-будівельного кооперативу «Зварювальник - 2»
простягнення 275747,49 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Кирищук В.П. - представник;
від відповідача не з'явились;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Зварювальник - 2» заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 159160,30 грн., 3% річних у розмірі 12166,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 104420,57 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №1641360 від 01.08.2001 в частині здійснення своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, що і стало підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/14864/15 та призначено розгляд справи на 02.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем витребуваних судом документів, за клопотанням останнього, розгляд справи відкладено на 23.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, неподанням відповідачем витребуваних судом документів, поданим відповідачем клопотанням, розгляд справи відкладено на 06.08.2015.

05.08.2015 до канцелярії Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач, в зв'язку з частковим погашенням відповідачем основного боргу в сумі 100000,00 грн., зменшив позовні вимоги в цій частині на вказану вище суму та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 59160,30 грн. основного боргу, 12166,63 грн. - 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 104420,57 грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, судом прийнято до розгляду вказану заяву як заяву про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 06.08.2015 з'явився, зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідачем вимог ухвали суду не виконано, відзиву на позов не подано.

04.08.2015 відповідач в черговий раз подав до загального відділу Господарського суду міста Києва клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю явки його представника у судове засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів неможливості заміни свого уповноваженого представника, як з числа своїх працівників, так і з осіб, не пов'язаних з ними трудовими відносинами, а отже клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не визнається судом обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Крім цього, поведінка відповідача може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, що передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України, з метою затягування розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2001 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (енергопостачальна організація, позивач) та Житлово-будівельним кооперативом «Зварювальник - 2» (абонент, відповідач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №1641360 (надалі - договір). Предметом цього договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (п.1.1), енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до договору (п.2.2.1); абонент зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії (п.2.3.1), цей договір набуває чинності з дня його підписання, та діє до 31.12.2001 (п. 8.1.), договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.8.4).

Додатками №1, №3, № 4 до договору № 1641360 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії, тарифи та порядок розрахунків за договором.

Відповідно п. 9 додатку № 4 до договору № 1641360 від 01.08.2001, абонент щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА, а до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу у період з 01.10.2012 по 01.05.2015 теплову енергію на загальну суму 567725,09 грн., що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) за вказаний період.

Проте, відповідач свої договірні зобов'язання щодо здійснення розрахунків з оплати за надані послуги з постачання теплової енергії своєчасно та в повному обсязі не здійснив, сплативши тільки 508564,79 грн., в зв'язку з чим за відповідачем рахується борг в розмірі 59160,30 грн.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1641360 від 01.08.2001 у період з 01.10.2012 до 01.05.2015 на загальну суму 567725,09 грн., а відповідач в порушення умов договору та норм законодавства України не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманої теплової енергії за цей період, сплативши 508564,79 грн., у зв'язку з чим в останнього станом на день розгляду справи існує заборгованість у розмірі 59160,30 грн.

Обсяги, вартість поставленої теплової енергії та факт здійснення відповідачем часткової оплати за вказаний період підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями відомостей обліку спожитої теплової енергії за період з 01.10.2012 до 01.05.2015, облікових карток за період з жовтня 2012 по квітень 2015 та довідкою позивача про надходження коштів за спожиту теплоенергію за період з жовтня 2012 року по червень 2015 року за номером особового рахунку № 1641360.

Оскільки факт наявності основної заборгованості за договором, яка становить 59160,30 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в цій обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 12166,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 104420,57 грн., господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що останній проводить нарахування 3% річних та інфляційних втрат з листопада 2012 року по квітень 2015 року, в тому числі включаючи від'ємні значення інфляційної складової суми боргу.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір процентів річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 12166,63 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 104420,57 грн. також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду зокрема у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. При цьому, у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Оскільки позивачем зменшено розмір позовних вимог, поверненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2000,00 грн., який сплачений згідно платіжного доручення № від 02.06.2015.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Зварювальник - 2» (02097, м. Київ, вул. Радунська, будинок 36, ідентифікаційний код 22885281) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) основний борг за спожиту теплову енергію у розмірі 59160 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто шістдесят) грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 12166 (дванадцять тисяч сто шістдесят шість) грн. 63 коп., інфляційні втрати у розмірі 104420 (сто чотири тисячі чотириста двадцять) грн. 57 коп. та судовий збір у розмірі 3514 (три тисячі п'ятсот чотирнадцять) грн. 95 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. судового збору, який сплачений згідно платіжного доручення № від 02.06.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 11.08.2015.

Суддя Ю.М.Смирнова