РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015Справа №910/19721/14

Господарський суд міста Києва колегією суддів у складі головуючого судді Головіної К.І., суддів Літвінової М.Є., Плотницької Н.Б., при секретарі судового засідання Марченко С.П., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест"

про визнання договору № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р. нікчемним

за участю представників:

від позивача :Кузьмік Д.В.- представник за довіреністю № 239 від 25.12.2014 р.
від відповідача:Щетніцький Р.В.- представник за довіреністю б/н від 13.1012014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-банк" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" про визнання договору відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р. нікчемним.

Свої позовні вимоги ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" обґрунтовує тим, що вартість переданого права грошової вимоги за спірним договором є заниженою у порівнянні з фактичною заборгованістю за кредитними договорами та договорами іпотеки (застави), за якими передавалось право грошової вимоги, а тому правочин є нікчемним.

Посилаючись на ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач просить суд:

- визнати нікчемним договір про відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р., укладений між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест";

- зобов'язати відповідача повернути оригінали кредитних договорів та договорів іпотеки.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Також подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" здійснювати відступлення (відчуження) прав вимоги третім особам за кредитними договорами та договорами іпотеки, які є предметом договору відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказав, що ціна спірного договору відповідає чинному на час укладення законодавству, тому підстав для визнання його недійсним немає. Просив відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-банк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами № ВПВ-08/08/14юр (далі - договір), відповідно до якого первісний кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену даним договором, відступає, а новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі визначеному цим договором за кредитними договорами, перелік яких наведено в додатку № 1 до цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1 2 договору новий кредитор одержує замість первісного кредитора право вимагати від позичальника належного виконання зобов'язань визначених кредитним договором. Розмір зобов'язань, права вимоги за якими відступаються, визначено в додатку № 1 (графи №№ 4-8), а саме:

- за кредитним договором № 1008/04 від 08.10.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Сауляк О.В., договором іпотеки від 08.10.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Сауляк О.В., Усенко Н.Е., Сауляк А.О., Сауляк О.О., Сауляк Н.О. та Мащенко З.О.;

- за кредитним договором № 92.1.08/Д(І)-1 від 01.04.2008 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Мельником Р.В., договором іпотеки від 01.04.2008 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Мельником Р.В.;

- за кредитним договором № 12.1.07/ДЖ-1 від 01.11.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Мельником Р.В., договором іпотеки від 01.11.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Мельником Р.В.;

- за кредитним договором № 25.1.07/ІЖ-1 від 21.11.2007 р., договором іпотеки від 21.11.2007 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Струтинською Л.І. та договором поруки № 25.1.07/ІЖ-1 від 21.11.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Струтинським Р.В.;

- за кредитним договором № 0712/01 від 12.07.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Олійником О.А., договором іпотеки від 12.07.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Гавриловою М.Д., Пономарьовим В.Г., Тугай Н.В. та Пономарьовим А.В.;

- за кредитним договором № 0713/03 від 13.07.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Андросюком В.Є., договором іпотеки від 13.07.2007 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Андросюком О.Р.;

- за кредитним договором № 79.1.08/Д(С)-1 від 04.03.2008 р., укладеним між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Харенком Р.В., договором іпотеки від 04.03.2008 р., договором поруки від 04.03.2008 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Харенко І.І.;

- за кредитним договором № 901.1.08/ДЖ-12 від 15.02.2008 р., договором іпотеки від 15.02.2008 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Бикадоровим Р.В.;

- за кредитним договором № 1226/01 від 26.12.2008 р., договором іпотеки від 26.12.2008 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та ТОВ «Трансеко»;

- за кредитним договором № 1114/02 від 14.11.2007 р., договором застави транспортних засобів від 14.11.2007 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та ТОВ «Трансеко»;

- за кредитним договором № 77.1.08/Д(С)-1 від 11.03.2008 р., договором іпотеки від 12.03.2008 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Красовською О.Є.;

- за кредитним договором № 0713/02 від 13.07.2007 р., укладений між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Снєгуровим О.С., договором іпотеки від 13.07.2007 р., укладений між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Щасною Л.М., Щасною Н.С.;

- за кредитним договором № 53.1.07/ІЖ-1 від 20.12.2007 р., договором іпотеки від 20.12.2007 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Куцевол О.О.;

- за кредитним договором № 0612/01 від 12.06.2007 р., договорами іпотеки від 12.06.2007 р., укладеними між ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" та Сінчуком О.Я.

Згідно з п. 1.5 договору сторони досягли згоди, що загальна вартість прав вимоги, що відступаються складає 3 652 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору новий кредитор (відповідач) повинен виконати своє зобов'язання щодо сплати вартості відступленого права шляхом перерахування суми у розмірі 3 652 000,00 грн. не пізніше наступного дня після підписання цього договору.

У судовому засіданні встановлено, що за договором про відступлення права вимоги відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача вартість переданих прав у сумі 3 652 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

У подальшому, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 21.08.2014 р. прийнято рішення № 79 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк". Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 03.09.2014 р. по 03.12.2014 р., строки якої були продовжені до 30.12.2014 р. (рішення Фонду № 134 від 03.12.2014 р.).

Постановою Правління Національного банку України від 23.12.2014 р. № 838 у ПАТ "Комерційний банк "Актив-банк" було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації позивача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 24.12.2014 р. № 158 про початок здійснення процедури ліквідації банку, та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію.

Як зазначає позивач, при дослідженні умов договору про відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р. уповноваженою особою Фонду встановлено, що даний договір є нікчемним на підставі ч. 3 п.п. 1-3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак, є таким, що не створює будь-яких правових наслідків в силу приписів ст. 216 ЦК України.

Перевіряючи вказані доводи позивача, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права та сплачує вартість відступленого права.

Дослідивши договір відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р., суд зазначає, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: предмет, строки та порядок виконання зобов'язань, порядок розрахунків та підстави заміни кредитора у зобов'язанні, обсяг прав, що переходять новому кредитору, що узгоджується з вимогами Цивільного кодексу України. У подальшому зазначений договір був скріплений підписами повноважених осіб і печатками підприємств.

Отже, на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов та цей договір був укладений у повній відповідності із вимогами законодавства.

Приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 2, 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час укладення договору) передбачено, що банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Як вже було встановлено судом, умови спірного договору сторонами були виконані, зокрема, відповідачем оплачена вартість права вимоги за договором, при цьому, відбулась заміна сторони у зобов'язанні, а позивач зі свого боку передав ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" кредитні справи, за якими були відступлені відповідачу вимоги, що підтверджується актом прийому-передачі документів.

Позивач вважає, що сума кредитних вимог за договорами, укладеними банком з фізичними та юридичними особами, є набагато більшою від суми, за якою ці вимоги були передані відповідачу та зазначає, що фактично право вимоги дорівнювало 16 590 882,39 грн., а не 3 652 000,00 грн. Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження вказаної суми.

Наявні в матеріалах справи рішення судів про стягнення з позичальників кредитної заборгованості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані рішення приймались протягом 2009-2013 років, і стан заборгованості за ними не відповідав фактичному боргу на дату укладення спірної угоди - 08.08.2014 р.

Крім того, як зазначили представники сторін у судовому засіданні, певна частина кредитної заборгованості погашалась за рахунок звернення стягнення на предмети застави та іпотеки.

При цьому доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав, а також не надав первинних документів за кредитними договорами або розрахунків заборгованості за ними станом на 08.08.2014 р.

Також у матеріалах справи не міститься доказів, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможний, при тому, що він самостійно визначає свою діяльність та контрагентів для укладення правочинів (принцип свободи договору).

Пунктами 1, 2 частини 3 статті 38 вказаного Закону України (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

З аналізу вказаної норми випливає те, що нікчемність правочинів ставиться в залежність від звичайної вартості майна та порівнюється із відповідною вартістю, яка визначена сторонами в договорі, яка в свою чергу, має бути або вищою, або нижчою на 20 %.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, передбачених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Єдиним доказом на підтвердження своїх доводів позивач надав звіт про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав, складену суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ "Незалежна експертна компанія "Правий Берег", згідно з яким станом на 08.08.2014 р. ринкова вартість права грошової вимоги за кредитними договорами становить 6 128 489,28 грн.

У свою чергу відповідач - ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" також надав суду звіт про оцінку права грошової вимоги за кредитними договорами, складений суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ "Професіонал", відповідно до якого ринкова вартість грошових прав вимоги станом на 06.08.2014 р. становить 3 651 633,30 грн.

У зв'язку з цим колегія суддів вважала за необхідне призначити у справі судову економічну експертизу для визначення реальної вартості відступлених прав за спірним договором, виконання якої було доручено спочатку Київському НДІСЕ, а потім - Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру.

Разом з тим, справа була повернута обома експертними установами без висновків з тих підстав, що на даний час відсутні методики щодо встановлення ринкової вартості відступленого права вимоги, а тому провести таку експертизу неможливо.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє надані сторонами оціночні звіти (рецензії на них), оскільки вони не є належними доказами.

Також суд зазначає, що відповідно до глави 2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23 (далі - Положення), банк з метою формування резерву за активами здійснює оцінку ризиків таких активів, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи за такими категоріями якості: I (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; II - помірний ризик; III - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною. Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов. Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

З урахуванням вимог вищенаведеного Положення заборгованість за вказаними кредитними договорами (договорами іпотеки та застави), що були укладені у 2007 р.-2008 р., які є предметом спірного договору № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р., тривалий час класифікуються банком як проблема з найнижчим (реалізованим) ризиком та є безнадійною.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що передане право грошової вимоги за договором про відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р. було відчужене за ціною нижчою або вищою від звичайних відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому позовні вимоги є недоведеними.

Оскільки позивачу відмовлено у визнанні вказаного договору нікчемним, то й у позовних вимогах щодо зобов'язання вчинити певні дії - повернути оригінали кредитних договорів та договорів іпотеки необхідно відмовити.

Також суд відхиляє клопотання позивача про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" здійснювати відступлення (відчуження) права вимоги третім особам за кредитними договорами, договорами іпотеки та застави, які є предметом договору відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р. з наступних підстав.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заявник (позивач) не подав суду доказів, які б свідчили про те, що ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" здійснює відступлення (відчуження) прав вимоги третім особам за кредитними договорами, договорами іпотеки та застави, які є предметом спірного договору.

Факт заміни сторони у виконавчих провадженнях за кредитними договорами та договорами іпотеки, не дає суду припущення, що повернення банку вказаних майнових прав за договором, не буде можливим у майбутньому. Будь-яких інших фактичних обставин, з якими пов'язувалося б застосування забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" здійснювати відступлення (відчуження) прав вимоги третім особам за кредитними договорами, договорами іпотеки та застави, позивачем не наведено.

Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість відчуження або передача третім особам вищевказаних майнових вимог відповідачем, що призведе до утруднення чи невиконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р.).

З урахуванням викладеного суд відмовив у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк" про заборону здійснювати відступлення (відчуження) прав вимоги третім особам за кредитними договорами, договорами іпотеки та застави.

За правилами ст. 49 ГПК України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Відповідно до п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується та відноситься за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32 - 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Авенір-Інвест" про визнання договору відступлення права вимоги № ВПВ-08/08/14юр від 08.08.2014 р. нікчемним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 6 серпня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 7 серпня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Головуючий суддя К.І. Головіна

Суддя М.Є. Літвінова

Суддя Н.Б. Плотницька