ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/4259/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК " Дніпрообленерго", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рантьє-Днєпр", м. Дніпропетровськ

про стягнення 21 093 грн. 25 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Сова І.Г., дов. № 178/1001 від 12.05.15р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК " Дніпрообленерго" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рантьє-Днєпр" заборгованість в розмірі 21 093 грн. 25 коп., з яких: 13 676 грн. 72 коп. - заборгованість за спожиту електроенергію у період з лютого по вересень 2013р., 550 грн. 82 коп. - 3% річних, 6 865 грн. 71 коп. - втрати від інфляції, відповідно до умов договору про постачання електричної енергії від 08.07.2008р. № 606911.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу суду повернулося поштове повідомлення № 004 від 18.06.2015р., відповідно до якого представником відповідача отримана ухвала господарського суду від 21.05.2015р. про порушення провадження у даній справі. В подальшому на адресу суду повернувся конверт з ухвалою, що направлялася на адресу відповідача, з відміткою поштового відділення: „Повернуто за закінченням строку зберігання".

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою відповідача, яка значаться у спеціальному витязі з ЄДРЮОФОП від 19.05.2015р., наданому за електронним запитом суду.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2008р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (абонент) укладено договір на поставку електричної енергії № 606911 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 175 кВт, величини якої по об'єктах споживача визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. п. 9.8 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно з п. 2.3.3 Договору споживач зобов'язаний оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків „Порядок розрахунків" та „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Пунктом 1 додатку № 3 до Договору „Порядок розрахунків" (надалі - додаток № 3) визначено, що розрахунковим періодом встановлюється один місяць з 10 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 2 додатку № 3 до Договору обсяги використаної електричної енергії, які підлягають оплаті, визначаються за показами засобів розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Підтвердження фактично використаного обсягу електричної енергії за звітний розрахунковий період що належить до сплати споживачем здійснюється сторонами за формою Акту про використану електричну енергію, погодженого сторонами, що відображена у додатку № 5 до Договору, який споживач надає постачальнику протягом доби після завершення розрахункового періоду у двох примірниках (п. 2.2 додатку № 3).

За умовами п. 4 додатку № 3 споживач здійснює повну оплату вартості обсягу використаної у розрахунковому періоді електричної енергії на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка протягом доби після підписання Акту про використану електричну енергію відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, згідно п. 2.2 цього додатку, або за остаточним рахунком , нарахованим згідно п. 3.2 цього додатку, протягом 10 операційних банківських днів з дня отримання рахунку.

На виконання умов Договору у період з лютого по вересень 2013р. позивач здійснював постачання активної електричної енергії відповідачу за адресою: вул.. Юрія Смірнова, б. 33а, згідно визначених Договором точок обліку.

Як зазначає позивач, оскільки відповідач, в порушення умов Договору, не надавав постачальнику даних про спожиту електроенергію у спірному періоді, обсяг спожитої електроенергії було визначено на підставі даних, отриманих під час контрольних оглядів розрахункових точок обліку, актів про споживання електроенергії субспоживачів, актів технічної перевірки засобів обліку електричної енергії тощо (а.с. 34-51).

Внаслідок порушень умов Договору відповідачем в частині своєчасної оплати спожитої електроенергії, у нього утворилась заборгованість по оплаті за активну електроенергію за вказаний період в сумі 13 676 грн. 72 коп.

11.09.2013р. сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, якою дію договору про постачання електричної енергії № 606911 від 08.07.2008р., припинено з 11.09.2013р.

У вказаній Додатковій угоді до Договору сторони погодили дані показів засобів обліку, з якими передається точка обліку: вул. Юрія Смірнова, буд. 33а, і, відповідно, на яких припиняється дія Договору (а.с. 88).

29.10.2013р. позивачем на адресу відповідача направлені рахунки на оплату спожитої електроенергії у спірному періоді (а.с. 52-55), які залишені відповідачем без оплати.

Крім того, 05.12.2013р. позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 04.12.2013р. № 27064/1001 з вимогою сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію у період з лютого по вересень 2013р. в розмірі 13 676 грн. 72 коп., яка отримана відповідачем 17.12.2013р., але залишена без відповіді та задоволення. Одночасно з претензією позивачем на адресу відповідача повторно направлені виставлені до сплати рахунки за активну електричну енергію, спожиту у спірному періоді (а.с. 56-57).

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 550 грн. 82 коп. 3% річних у період з 25.12.2013р. по 28.04.2015р. та інфляційні втрати в розмірі 6 865 грн. 71 коп. у період з січня 2014р. по квітень 2015р.

Заборгованість відповідача підтверджується: Договором з додатками, актами контрольних оглядів розрахункових точок обліку, актами про споживання електроенергії субспоживачами, актами технічної перевірки засобів обліку електричної енергії, обґрунтованим розрахунком позовної суми, копіями рахунків та доказами їх направлення відповідачу тощо.

На час розгляду справи, доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Частиною 4 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом виконання зобов'язань в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному. Водночас, судом під час перевірки розрахунку інфляційних встановлено, що розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред'явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних в заявленому позивачем розмірі.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні (майново-господарські) зобов'язання перед позивачем, допустивши прострочення платежів, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача заборгованості в сумі 13 676 грн. 72 коп., 550 грн. 82 коп. 3% річних та 6 865 грн. 71 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рантьє-Днєпр" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. 60-річчя Жовтня, буд. 4; 49000, м. Дніпропетровськ, пров. Добровольців, б. 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, буд. 22, ) 13 676 грн. 72 коп. (тринадцять тисяч шістсот сімдесят шість грн. 72 коп.) заборгованості за активну електричну енергію, 550 грн. 82 коп. (п'ятсот п'ятдесят грн.. 82 коп.) 3% річних, 6 865 грн. 71 коп. (шість тисяч вісімсот шістдесят п'ять грн.. 71 коп.) інфляційних втрат, 1 827 грн. 00 коп. (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено - 10.08.15р.