ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 Справа № 917/1201/15

за позовом Прокурора Чорнухинського району Полтавської області, вул. Леніна, 39, с.Чорнухи, Полтавська обл., 37100, в інтересах держави в особі

Державної екологічної інспекції у Полтавській області, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36014

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога", с. Гільці, Чорнухинський р-н, Полтавська обл., 37112

про стягнення 32 455,70 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: не зявилися;

від відповідача: ОСОБА_1, посвідчення адвоката КВ 3999, видане 24.12.2014 р., ордер на надання правової допомоги серії КВ № 175111 від 12.06.2015 р., Договір про надання юридичних послуг № 15./09/2014 від 15.09.2014 р.;

від прокуратури : ОСОБА_2, посвідчення № 032859 видане 07.04.2015 р.;

вільний слухач : ОСОБА_3, паспорт серії КО № 648241, виданий Чорнихинським РВ УМВС України в Полтавській області 17.02.2006 р..

11.08.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Прокурора Чорнухинського району Полтавської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" 32 455,70 грн. збитків, завданих самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Державна екологічна інспекція у Полтавській області представництво у судове засідання не забезпечила, надала суду клопотання № 1954/01-11-02-16 від 30.07.2015 р. (вх. № 10988 від 31.07.2015 р.) про відкладення розгляду справи з огляду на перебування представника останньої у відпустці.

Заявлене позивачем клопотання про відкладення розгляду справи відхиляється судом з огляду на його необґрунтованість. При вирішенні вищезазначеного клопотання судом враховано ч. 2 пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до якої учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32-34 ГПК України). Крім того, відповідно до ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, останнім днем розгляду даної справи є 11.08.2015 р., а клопотання про продовження строку вирішення спору учасниками процесу не заявлялося.

На виконання вимог суду Державна екологічна інспекція у Полтавській області надала пояснення № 1755/01-14/02-16 від 13.07.2015 р. (вх. № 10724 від 24.07.2015 р.).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення строку вирішення спору, встановленого ст. 69 ГПК України суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Представник прокуратури наполягає на позовних вимогах за мотивами, викладеними у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву № 298 від 24.06.2015 р. (вх. № 9895 від 03.07.2015 р.), поясненні № 353/6 від 24.07.2015 р. (вх. № 11042 від 03.08.2015 р.) та уточненому відзиві № 353/3 від 24.07.2015 р. (вх. № 11043 від 03.08.2015 р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, оцінивши надані докази,

встановив :

Як зазначає у позовній заяві Прокурора Чорнухинського району Полтавської області, Державною екологічною інспекцією у Полтавській області у період з 18.06.2014 р. по 01.07.2014 р. було проведено планову перевірку додержання вимог природоохоронного законодавства Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" (акт перевірки № 284/01-01-14), за результатами якої встановлено, що товариство здійснювало самостійний забір води без дозволу на спеціальне водокористування у період з 01.01.2012 р. по 18.06.2014 р..

Державною екологічною інспекцією у Полтавській області було проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними речовинами Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога", за результатами якої складено акт № 284/01-01-14 від 01.07.2014 р. (а.с. 12-18), в якому зафіксовано, зокрема, що товариство за період з 08.08.2014 р. по 16.06.2014 р. здійснювало забір води за допомогою механічної помпи для внесення пестицидів зі ставка біля с.Гільці Чорнухинського району, довідка про кількість забраної та використаної води додається довідкою до акту перевірки, що є порушенням п. 9 ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 49 Водного Кодексу України. Первинний облік кількості забраної (використаної) води по встановленій формі не ведеться, що є порушенням ст. 44 Водного Кодексу України.

В додатки до позовної заяви залучено довідку до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 18.06.2013 р. а.с. 19, відповідно до якої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Перемога" для обприскування посівів пестицидами та агрохімікатами використано зі ставка біля с.Гільці за допомогою механічної переносної помпи в 2011 р. 310 куб.м. води, у 2012 р. - 340 куб.м. води, у 2013 р. 370 куб.м. води, у 2014 р.- 330 куб.м. води (а.с. 19). Довідка підписана директором товариства та скріплена печаткою товариства.

На підставі цього акту перевірки № 284/01-01-14 від 01.07.2014 р. Державною екологічною інспекцією у Полтавській області:

- 08.07.2014 р. винесено припис № 44-09-21 про усунення виявлених порушень (а.с. 89-92, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2014 р. у справі № 816/3682/14, яка набрала законної сили, задоволено адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога", визнано протиправними та скасовано пункти 2, 4, 11, 12 вказаного припису, решта пунктів припису відповідачем виконано;

- 01.07.2014 р. складено протокол про адміністративне правопорушення № 003269;

- 01.07.2014 р. прийнято постанову № 102-09-22 про накладення адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_4 директора Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" (сплачено квитанцією № 8128885-1 від 02.07.2014 р.);

- згідно Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 р. за № 767/16783 із змінами, проведено розрахунок розміру збитку, обумовленого самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, відповідно до якого розмір збитків складає 33 218,70 грн.;

- 28.07.2014 р. направлено відповідачу претензію № 182/02-08 на суму 33 218,70 грн. із зазначенням відповідного рахунку для сплати вказаної суми;

- за результатами розгляду Державною екологічною інспекцією України скарги відповідача на незаконні дії Державною екологічною інспекцією у Полтавській області претензію № 182/02-08 на суму 33 218,70 грн. відкликано, згідно вказаної методики та з посиланням на встановлену технічну помилку при здійсненні попереднього розрахунку (неправильно вказано обсяг використаної води та застосовано неправильні нормативи збору за спеціальне водокористування) проведено повторний розрахунок розміру збитку, обумовленого самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, відповідно до якого розмір збитків складає 32 455,70 грн.;

- 19.02.2015 р. направлено відповідачу претензію № 10/02-08 на суму 32 455,70 грн. із зазначенням відповідного рахунку для сплати вказаної суми.

З огляду на відсутність реагування з боку відповідача на вказану претензію, вважаючи права та інтереси держави порушеними, прокурор Чорнухинського району Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області з даним позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" 32 455,70 грн. збитків, завданих самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування. В обґрунтування правових підстав позову прокурор посилається на приписи Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Водного кодексу України та ст. 1166 Цивільного кодексу України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Пунктом 2 частини 1 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Так, статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Частиною п'ятою зазначеної вище статті визначено, що за наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема звертатись до суду з позовами (заявами, поданнями). Зазначені положення та вимоги норм Закону України "Про прокуратуру" повністю узгоджуються з ГПК України, зокрема статтею 29.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 2 ст. 2 ГПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року по справі № 1/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 454/2011, унормовано, що Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, яка входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Державна екологічна інспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи, зокрема, в областях (п. 7 зазначеного Положення). Згідно з підпунктом 18 п. 6 Положення, Державна екологічна інспекція України для виконання покладених на неї завдань може виступати позивачем та відповідачем у судах.

З огляду на вищевикладене, звернення Прокурора Чорнухинського району Полтавської області з позовами в інтересах держави, які в даному спорі співпадають з інтересами Державної екологічної інспекції у Полтавській області , є правомірним.

Правомірність подачі позовів такими позивачами підтверджується і судовою практикою, зокрема, у Постанові Верховного Суду України від 03.09.2013 року, а також у постановах Вищого господарського суду України від 03.02.2015 року у справі № 925/1219/15, від 19.02.2015 року у справі № 911/2002/13, від 25.02.2015 року у справі № 907/858/14, від 17.03.2015 року у справі № 922/4840/13 та ін.

Згідно норм статті 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до ст. 111 Водного кодексу України за порушення водного законодавства передбачена відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення водного законодавства.

Згідно норм статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Відповідно до норм п. 9 ст. 44 та ч. 1 ст. 48, 49 Водного кодексу України та ч. 1-4 ст. 17 Закону "Про питну воду та питне водопостачання" водокористувачі зобов'язані здійснювати збір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв лише за наявності дозволу на здійснення спеціального водокористування.

Статтею 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до норм ст. 49 Водного кодексу України, норм Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13.03.2002 р. № 321, дозволи на спеціальне водокористування видаються за клопотанням водокористувача державними органами охорони навколишнього середовища .

Як визначено ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища передбачається, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, а саме: ст. 1166, то правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу заподіяння шкоди, тобто з делікту. За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення : протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.06.2011р. № 2/121-30/118, який враховується судом при вирішенні даного спору відповідно до положень ст.111 28 ГПК України

При цьому чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди) : за приписами ст. п. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не оцінює як правомірний проведений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного водокористування відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 р. за № 767/16783 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (до 30.06.2011 р.), далі - Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів) з огляду на наступне.

Згідно пункту 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування та порушення умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування (крім прісних підземних вод глибиною більше 20 м), здійснюється за формулою: 3 сам = 100 *W * Тар,

де, W - обєм води, що використана самовільно без дозволу на спеціальне водокористування або з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, м3.

Тар норматив збору за спеціальне водокористування, грн./куб.м., що діє в регіоні на момент виявлення порушення.

З матеріалів справи вбачається наступне :

- у позовній заяві прокурор вказує про те, що в період з 01.01.2012 р. по 18.06.2014 р. відповідач здійснював спеціальне водокористування поверхневої води зі ставка біля с.Гільці Чорнухинського району без наявності дозволу, в матеріальну підставу позову покладаючи акт перевірки № 284/01-01-14 від 01.07.2014 р.,

- у самому акті перевірки № 284/01-01-14 від 01.07.2014 р. зафіксовано, зокрема, що товариство здійснювало забір води за допомогою механічної помпи для внесення пестицидів зі ставка біля с.Гільці Чорнухинського району за період з 08.08.2014 р. по 16.06.2014 р.;

- складена за результатами зазначеної вище перевірки претензія № 182/02-08 на суму 33 218,70 грн. скасована з посиланням на встановлену технічну помилку при здійсненні попереднього розрахунку (неправильно вказано обсяг використаною води та застосовано неправильні нормативи збору за спеціальне водокористування),

- при проведенні розрахунку заподіяних збитків за повторною претензією № 10/02-08 на суму 32 455,70 грн. для визначення обсягу використано води взято дані з наданої відповідачем довідки, яка відповідно до вказаних у ній даних складена до іншого акту перевірки - від 18.06.2013 р., згідно цієї довідки Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Перемога" для обприскування посівів пестицидами та агрохімікатами використано зі ставка біля с. Гільці за допомогою механічної переносної помпи в 2011 р. 310 куб.м. води, у 2012 р. - 340 куб.м. води, у 2013 р. 370 куб.м. води, у 2014 р.- 330 куб.м. води (а.с. 19). Крім того, директором товариства відповідача зазначені у довідці дані спростовуються (пояснення вх. № 9856 від 02.07.2015 р.),

- первинний облік кількості забраної (використаної) води по встановленій формі не ведеться.

При цьому відповідно до п. 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008 р. (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 січня 2009 р. за № 18/16034 з подальшими змінами), акт перевірки - це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання. Отже, зазначений акт перевірки № 284/01-01-14, в якому зафіксовано факт вчинення порушення природоохоронного законодавства за період з 08.08.2014 р. по 16.06.2014 р., суд не оцінює як належний доказ на підтвердження вчинення відповідачем порушення природоохоронного законодавства за інший період - з 01.01.2012 р. по 18.06.2014 р., що вказаний прокурором у позовній заяві та за який здійснено розрахунок предявлених до стягнення збитків.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 1, п. 2 Постанови від 23 березня 2012 року № 6 "Про судове рішення" (із змінами і доповненнями), рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Оскільки матеріали справи не дають змоги достеменно встановити обсяг самовільного забору відповідачем води зі ставка біля с. Гільці Чорнухинського району за період з 01.01.2012 р. по 18.06.2014 р., за наведеною вище формулою ці дані є однією зі складових для визначення розміру заподіяних збитків і їх відсутність виключає математичний підрахунок внаслідок множення, розрахунок розміру заподіяних збитків за вказаний в акті період з 08.08.2014 р. по 16.06.2014 р. матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доводиться наявність факту протиправної поведінки відповідача, і, як наслідок, складу правопорушення у діях відповідача, розмір збитків визначений позивачем з порушенням норм матеріального права та не підтверджується допустимими доказами, а тому позовні вимоги щодо стягнення завданих відповідачем збитків в розмірі 32 455,70 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення відповідачем позовних вимог з наведених вище підстав суд визнає правомірними за наведеним вище мотивуванням.

Посилання відповідача в заперечення проти позову на ст. 58 Конституції України та виключення Законом України від 27.03.2014 р. № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" із Податкового кодексу України ст. 325, якою встановлені ставки збору за спеціальне використання поверхневих вод, судом в даному випадку не оцінюється як правомірне.

Відповідно до ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму рішенні від 09.02.99 р. № 1-рп/99 Конституційний Суд зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вбачається з матеріалів справи, у зафіксований в акті перевірки період вчинення правопорушення, так і на момент складання самого акту перевірки ст. 325 Податкового кодексу України діяла, оскільки Закону України від 27.03.2014 р. № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" набрав чинності з 01.04.2014 р..

Крім того, п. 1 даного рішення при наданні офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України Конституційний Суд дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Решта доводів учасників процесу не спростовує наведеного вище.

За приписами ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 4.6 постанови від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями), приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 4 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 року "Про судовий збір" із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше у розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України від 28.12.2014 р. № 80-VIІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 р. встановлено, що мінімальна місячна заробітна плата становить 1 218,00 грн..

За викладеного, судовий збір в сумі 1 827,00 грн. покладається на позивача та підлягає стягненню з останнього в дохід Державного бюджету України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Полтавській області (вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36014), ідентифікаційний код юридичної особи 38019348 на користь Державного бюджету України, отримувач коштів УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава), код отримувача 38019510, рахунок отримувача 3002, банк отримувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку отримувача 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001 1 827,00 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складене 14.08.2015 р..

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.