ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.2015 Справа № 907/647/15

За позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз, м. Ужгород

ДО фізичної особи підприємця ОСОБА_1, с. Великі Лази Ужгородського району

за участю третьої особи без самостійних вимог спору на стороні відповідача ОСОБА_2, Словацька Республіка, м. Михайловці

ПРО стягнення заборгованості в сумі 46933,70грн., в тому числі 33958,56грн. основного боргу по оплаті за спожитий природний газ, 312,68грн. три відсотки річних, 9054грн. інфляційних втрат, 3608,98грн, пені за несвоєчасний розрахунок

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_3 представник за довіреністю №07/12д від 05.01.2015р.

від відповідача не зявився

від третьої особи не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз, м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1, с. Великі Лази Ужгородського району про стягнення заборгованості в сумі 46933,70грн., в тому числі 33958,56грн. основного боргу по оплаті за спожитий природний газ, 312,68грн. три відсотки річних, 9054грн. інфляційних втрат, 3608,98грн, пені за несвоєчасний розрахунок.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2015р. порушено провадження у справі №907/647/15 та призначено справу до розгляду на 03.08.2015р.

Ухвалою суду від 03.08.2015р. розгляд справи було відкладено на 13.08.2015р. та в порядку вимог ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (Словацька Республіка, м. Михайловці, вул. Неспора, 24) з направлення відповідної ухвали суду на адресу представника за довіреністю ОСОБА_4, (89427, Ужгородський район, с. Минай, вул. Словянська, 16).

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, в обгрунтування своїх доводів вказує на те, що відповідачем порушено умови договору в частині забезпечення повноти та своєчасності проведення розрахунків по оплаті за використаний природний газ, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 33958,56грн. основного боргу, яку просить стягнути з відповідача, як субсидіарного боржника. Вказує на ухилення відповідача від належного виконання грошових зобовязань, у звязку з чим також просить суд стягнути з відповідача суму інфляційних втрат, три відсотки річних та пеню за несвоєчасну оплату.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Ухвали суду по справі були надіслана відповідачу на адресу, вказану в позовній заяві та витягу з ЄДРПОУ та повернені до суду із зазначенням причини повернення: «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, справа розглядається за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Третя особа також письмового пояснення по суті спору суду не подала, свого повноважного представника в судове засідання не направила, хоча була належним чином повідомлена про час та дату проведення судового засідання.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.08.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши повноважних представників позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (надалі - Позивач) та фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) як Споживачем (Орендарем), а також ОСОБА_2 (далі - третя особа без самостійних вимог на предмет спору), як Орендодавцем нежитлового приміщення яке обладнане вузлом обліку спожитого природного газу, був укладений

Договір № ТП-ПРК-2327-У/2014 на постачання природного газу за регульованим тарифом (надалі іменується - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору Постачальник постачає природний газ (далі - газ) Споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

У відповідності до п.4.7. Договору передбачено, оплату вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати вартості запланованих місячних обсягів до 25 числа місяця попереднього місяця поставки. Остаточний розрахунок за звітній місяць здійснюється на підставі двохстороннього акту приймання-передачі газу до 5 числа місяця, наступного за звітнім місяцем поставки газу.

Згідно з Договором Позивач у листопаді 2014 року передав, а Відповідач прийняв газ обсягом 2819куб.м. на загальну суму 19003,56грн. з ПДВ,

що підтверджується актом №ЗК000009595 прийому - передачі природного газу від 28 листопада 2014 р.

Позивач стверджує, що в порушення умов Договору, Відповідач не виконав свого зобов'язання щодо оплати вартості спожитого природного газу.

Разом з тим, 04 грудня 2014р. Відповідачем заборгованість за спожитий природний газ була частково оплачена у розмірі 3000грн.

17.03.2015 року Позивачем надіслано на адресу Відповідача претензію №07/924 про сплату заборгованості за природний газ, що підтверджується квитанцією та описом вмісту поштового відправлення. Однак, Відповідачем претензію № 07/924 від 17.03.2015 про сплату боргу залишено без уваги.

Водночас, у березні 2015 року Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ обсягом 1576куб.м. на загальну суму 17954,48грн. з ПДВ, що підтверджується актом №ЗК000009269 приймання-передачі природного газу від 12 березня 2015р.

Виходячи з вищезазначеного, позивач вказує на те, що загальна сума заборгованості перед Товариством станом на 01.06.2015 р. складає 33958,04 грн.

Враховуючи ухилення відповідача від своєчасного та належного виконання умов договору в частині проведення розрахунків, просить суд стягнути з відповідача також суму фінансових санкцій за невиконання зобов'язання Відповідачем в період з 06.12.2014 р. по 10.06.2015 р у розмірі - 12957,66 грн., в тому числі: сума 3% річних від суми основного боргу в розмірі 312,68 грн., сума інфляційних нарахувань в розмір 9054,00 грн., сума пені в розмірі 3608,98 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір №ТП-ПРк-2327-У/2014 від 03.11.2014 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки природного газу від відповідача не надходило, що підтверджується актом приймання - передачі природного газу за листопад 2014 року та березень 2015 року, які підписані уповноваженими особами та скріплені печаткою позивача (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

У відповідності до п.4.7. Договору передбачено, оплату вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати вартості запланованих місячних обсягів до 25 числа місяця попереднього місяця поставки. Остаточний розрахунок за звітній місяць здійснюється на підставі двохстороннього акту приймання-передачі газу до 5 числа місяця, наступного за звітнім місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, виписок з банківських рахунків позивача та платіжних доручень, відповідач оплату за отриманий природний газ не здійснив в повному обсязі у порушення строків, зазначених у Договорі. З урахуванням проведеного відповідачем часткового розрахунку в сумі 3000грн., заборгованість відповідача станом на 01.06.20105р. складає суму 33958,04грн., яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Згідно з ч. 1 ст. 618 ЦК України боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Умовами договору №ТП-ПРк-2327-У/2014 від 03.11.2014 року на постачання природного газу, а саме, пунктом 6.4 договору, передбачено субсидіарну відповідальність споживача (відповідача у справі) та орендодавця нежитлового приміщення в якому розміщено вузол обліку природного газу (третя особа), а відтак, враховуючи вимоги ст. 619 ЦК України, позивач вправі предявити позов до споживача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України №543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до підпункту 6.2.2. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 06.12.2014р. по 10.06.2015р.сума пені складає 3608,98грн., вимоги про стягнення якої підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 312,68грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням основного боргу та 9054грн. - заборгованість з урахуванням індексу інфляції, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню та стягуються відповідача.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ „Закарпатгаз є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (89440, с. Великі Лази, вул. Нова, буд. 29 Ужгородського району, ідент. код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз (88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, ):

- суму основного боргу в розмірі 33958,56грн. (на р/р3702 в Філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 312356, );

- суму пені в розмірі 3608,98грн. (на № р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610);

- суму 3% річних в розмірі 312,68грн. (на р/р НОМЕР_2 в банк ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610);

- суму індексу інфляції в розмірі 9054грн. (на р/р НОМЕР_2 ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610);

- судовий збір в розмірі 1827грн. (на № р/р НОМЕР_2 ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610).

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.Ф. Ремецькі