КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа№ 910/28243/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 03.08.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Ваше здоров'я» на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року

у справі № 910/28243/14 (головуючий суддя Сташків Р.Б., судді Отрош І.М.,

Паламар П.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Ваше

здоров'я»

до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства

охорони здоров'я України»

про стягнення 74 552,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року по справі № 910/28243/14 у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Ваше здоров'я» до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення 74 552,88 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 13.05.2015 року, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року по справі № 910/28243/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 15.06.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» заперечило проти доводів зазначених у апеляційній скарзі ТОВ «Редакція газети «Ваше здоров'я». Відповідач вважає подану апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним.

У судовому засіданні 27.07.2015 року представник ТОВ «Редакція газети «Ваше здоров'я» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, представник скаржника у судове засідання 03.08.2015 року не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що, в матеріалах справи міститься розписка представника про оголошення по справі перерви. На час розгляду справи судом апеляційної інстанції та прийняття рішення, скаржник не повідомив суд про причини неявки свого представника.

Представник ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» у судових засіданнях 27.07.2015 року, та 03.08.2015 року також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник відповідача вважає рішення суду законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника відповідача, який просив суд апеляційної інстанції розглядати справу без участі позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ТОВ «Редакція газети «Ваше здоров'я» про дату та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, участь представників позивача у судовому засіданні 03.08.2015 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів на час розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття по суті рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договорів від 17.02.2012 року та від 01.03.2013 року (далі - договори) між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, виникли правовідносини з надання послуг, за завданням замовника, по публікації на сторінках газети «Ваше здоров'я» інформаційних матеріалів замовника, матеріалів про його діяльність, публікації нормативно-правових актів, а також публікації інформації щодо державної реєстрації лікарських препаратів, а замовник натомість зобов'язувався оплачувати вказані послуги.

Строки дії договорів були встановлені по 31.12.2012 року та 31.12.2013 року відповідно. Можливість автоматичної пролонгації договорів їх умовами передбачена не була, натомість обидва договори передбачали можливість подовження дії тільки за взаємною згодою сторін.

У додаток до договорів між сторонами укладалися: тематичний план, який містив погоджений сторонами перелік тематик публікацій у газеті; план публікацій, який містив погоджену сторонами помісячну розбивку публікацій та окремі інформаційні розділи, що належить висвітлити в газеті, з указанням назви публікацій, авторів, кількості задіяних полос у газеті та вартості публікацій (до договору від 01.03.2013 року заплановані публікації викладені також у додаткових угодах та тематичному плані); вартість газетної площі, яка містила погоджену сторонами вартість як однієї газетної полоси та її частини. Також до договору від 01.03.2013 року сторонами підписано ряд актів приймання-передачі наданих послуг, які підтверджують виконання публікації у газеті належним чином та в повному обсязі.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, при укладенні договорів від 17.02.2012 року та від 01.03.2013 року сторонами було досягнуто згоди з усіх їх істотних умов відповідно до ч. 3 ст. 180 ГПК України.

Як зазначає позивач, сторони договору досягли домовленості на 2014 рік продовжити співробітництво на умовах, аналогічних зафіксованим у договорі від 01.03.2013 року, зокрема залишити незмінною вартість послуг, зафіксовану в додатку № 1 до договору від 01.03.2013 року.

Так, позивач вказує, що з огляду на наявний між сторонами звичай ділового обороту - електронного листування, він надав відповідачу пропозицію укласти договір про надання послуг з публікації інформаційних матеріалів відповідача у виданні шляхом направлення засобами електронного зв'язку відповідної пропозиції та проекту договору на 2014 рік, який містить усі істотні умови за ст. 180 ГК України та ст. 638 ЦК України, з додатком №1 до нього, на електронну адресу відповідача.

Позивач вважає, що відповідач прийняв пропозицію на укладення цього договору на 2014 рік та додатку №1 до нього на умовах, що в них викладені, шляхом вчинення фактичних дій на виконання договору: надання замовлень на публікацію інформаційних матеріалів у виданні, надання текстів матеріалів, їх узгодження, ствердження тощо.

На думку позивача ці дії засвідчують бажання відповідача укласти договір на 2014 рік на викладених у ньому позивачем умовах, тому внаслідок вчинення таких дій між сторонами було укладено даний договір та виникли зобов'язання за ним, зокрема оплатити обсяг послуг, наданих позивачем на підставі договору на 2014 рік (публікація 4х статей відповідача загальною площею 6ть шпальт видання), разом у розмірі 57210,66 грн.

Оскільки, відповідач не підписав акти виконаних робіт за 2014 рік та не сплатив позивачу 57210,66 грн. заборгованості, ТОВ «Редакція газети «Ваше здоров'я» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення 74552,88 грн. заборгованості та санкцій за договором на 2014 рік про надання послуг з розміщення матеріалів у газеті. Підставами позову є невизнання відповідачем укладення з позивачем договору про надання послуг на 2014 рік, і також невизнання себе замовником опублікованого позивачем у 2014 році спірного матеріалу.

У свою чергу, відповідач проти позову заперечив посилаючись на те, що укладення договору у 2014 році та надання позивачу у 2014 році замовлень на публікацію спірних матеріалів не визнає, та вказує, що спірні матеріали були опубліковані самим же позивачем за його ініціативою та були його власним господарським рішенням для підтримання інтересу читачів до видання.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року по справі № 910/28243/14 у позові ТОВ «Редакція газети «Ваше здоров'я» до ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення 74 552,88 грн. - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, відповідач не заперечує та матеріалами справи підтверджується існування між сторонами звичаю ділового обороту щодо використання їх працівниками електронного документообігу у господарській діяльності між підприємствами, і також відповідачем не заперечується надходження на електронну адресу його працівника вищезазначеного договору на 2014 рік з додатком.

Разом з цим, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вірно вказав суд першої інстанції, щодо ціни, то відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

При цьому, предмет і строк дії договору сторонами повинні бути визначені обов'язково та вони повинні дійти щодо цього згоди. Умови про предмет у господарському договорі, зокрема, повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору, та договір набирає чинності з моменту його укладення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами скаржника та висновками суду першої інстанції, що ст. 181 ГК України допускає укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Однак, позивачем, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено надання відповідачем згоди на укладення запропонованого йому у 2014 році спірного договору на викладених у ньому умовах, та не доведено, що сторони погодили предмет договору в розумінні ст. 181 ГК України, та строк договірних правовідносин між сторонами (строк дії договору). Крім того, позивачем також не було доведено подання відповідачем замовлень на надання обумовлених договором у 2014 році послуг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, письмових заявок на розміщення на платній основі інформаційних матеріалів відповідача в газеті «Ваше здоров'я», підписаних уповноваженими на це представниками відповідача, у 2014 році позивачу не подавалось, а умови публікацій вищевказаних матеріалів між позивачем та відповідачем не узгоджувались, та матеріали справи не містять доказів протилежного.

Посилання скаржника на електронне листування між працівниками сторін, а також між виконавцями та авторами матеріалів, які позивач у 2014 році за його твердженнями на замовлення відповідача розміщував у газеті «Ваше здоров'я», колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, таке листування не є підтвердженням ані згоди відповідача на укладення договору у 2014 році, ані надання відповідачем заявок на розміщення публікацій в газеті «Ваше здоров'я».

Як вірно вказав суд першої інстанції, надані позивачем роздруківки листування засобами електронного зв'язку між позивачем та фізичною особою Матвєєвою О.В., а також Євтушенко Н.М. не є належними доказами згоди відповідача на укладення договору у 2014 році та надання відповідачем заявок на розміщення публікацій в газеті «Ваше здоров'я», оскільки позивачем не доведено належними засобами доказування, в розумінні Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис», що наведені в цих документах автори є їх дійсними авторами, зокрема з огляду на відсутність електронного підпису, який використовується для ідентифікації автора.

Листування за офіційними електронними адресами також не доводить авторство підписантів цих листів, а лише доводить, що лист направлявся на, та відсилався з певної адреси, яку юридична особа вказала для можливості листування з одним з працівників.

Та обставина, що у минулому листування за даною адресою здійснювалося з уповноваженою особою на контроль виконання договору у 2013 році стосується саме правовідносин між сторонами у 2013 році, та не доводить надання відповідній особі повноважень вступати у взаємовідносини з позивачем у 2014 році та надавати йому заявки на надання послуг.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що позивачем, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не доведено суду, що вищевказані особи були наділені відповідними повноваженнями з боку відповідача на укладання угод від імені відповідача, та/або на подання від імені відповідача, за відсутності укладеного договору, заявок позивачу на надання для відповідача певних послуг. Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що повноваження у посадовій інструкції Матвєєвої О.В. щодо підписання в межах компетенції та візування документів, а також щодо прийняття участі у підготовці інформаційних матеріалів, не доводить уповноваження її з боку відповідача на укладення договорів та/або права на вчинення від імені відповідача дій на виконання ще не укладених договорів, зокрема без наявності відповідного на це доручення, довіреності тощо.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до Положення про Департамент післяреєстраційного нагляду (далі - положення), директор - Матвєєва О.В., яка здійснює керівництво роботою Департаменту, несе персональну відповідальність за виконання покладених на Департамент завдань та здійснення ним своїх функцій і лише за дорученням керівництва здійснює представництво в державних установах, підприємствах, організаціях, а також інших структурних підрозділах Центру з питань, що належать до компетенції Департаменту.

Натомість, доказів того, що Матвєєва О.В. у 2014 році була уповноважена відповідачем на підписання від його імені договорів з юридичними особами, зокрема з позивачем та їх виконання (надання і підписання заявок, актів виконаних робіт, тощо) матеріали справи не містять, і окрім того з наданих позивачем роздруківок вбачається прохання самого позивача надати йому певний матеріал на розміщення на шпальтах власної газети.

Щодо того, що зміст опублікованих у 2014 році позивачем матеріалів відповідає предмету укладених з відповідачем у 2012-2013 роках договорів, та посилання на ці статті розміщувалися відповідачем на своєму сайті та в них позивачем зроблено примітку про друк на замовлення відповідача, на переконання колегії суддів це не доводить, з урахуванням всього вищенаведеного, замовлення саме відповідачем цих статей на підтвердження укладення договору у 2014 році на заявленій позивачем платній основі.

Посилання на веб-сайті на будь-які матеріали також не доводить створення цих матеріалів саме на оплатне замовлення особи, якій належить цей сайт. Натомість посилання відповідача на власному веб-сайті на друковані матеріли, пов'язані з його діяльністю, законом, за відсутності договірного застереження, не заборонено. Будь-яке можливе порушення відповідачем авторських і суміжних прав на публікації (матеріал), а так само питання сплати позивачем гонорарів авторам спірних матеріалів не є предмет даного спору.

Доводи скаржника, що відповідач, розміщенням посилань на власному веб-сайті на статті, розумів платну основу їх надання, судом відхиляється, оскільки матеріали справи не містять доказів згоди відповідача на такі оплатні правовідносини у 2014 році, надання відповідачем замовлень на ці статті та погодження між сторонами їх розміру, тематики, тощо.

Крім того, надсилання матеріалів з електронної адреси відповідача, у тому числі з адреси директора Департаменту післяреєстраційного нагляду не доводить оплатне замовлення відповідачем опублікування цих статей у газеті позивача. Як встановлено судом, директор Департаменту післяреєстраційного нагляду у 2014 році на надання позивачу таких замовлень відповідачем не уповноважувалась. Співпадіння тематик надрукованих позивачем у 2014 році статей з предметом запропонованого відповідачу договору на 2014 рік не доводить згоду останнього на укладення такого договору, та натомість як зазначив суд першої інстанції, є вірогідним наслідком попередньої співпраці з відповідачем та призвичаювання читачів позивача до певних тематик видання.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що саме по собі отримання пропозиції на укладення договору (оферти) від позивача не покладає на відповідача обов'язку прийняти її або обов'язково надіслати на неї письмову відповідь у разі відмови. Натомість сама по собі відсутність відповіді з боку відповідача щодо прийняття оферти свідчить про фактичну відсутність згоди на укладення договору (її акцепту), тобто небажання вступати з позивачем у договірні відносини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується, що всупереч твердженням скаржника між сторонами склався звичай ділового обороту перед укладенням договорів про надання послуг з розміщення матеріалів у виданні чітко погоджувати зміст та обсяг цих матеріалів, які становлять предмет договору, що підтверджується укладенням в додаток до попередніх договорів у 2012 та 2013 роках тематичного плану з переліком публікацій у газеті та плану публікацій з розбивкою публікацій за їх назвами, авторами, кількістю полос та вартістю. Натоміть доказів погодження предмету договору в 2014 році матеріали справи не містять та скаржником таких доказів не було надано й суду апеляційної інстанції.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, попередні договори 2012 року та 2013 року підписані не Матвєєвою О.В., а іншою уповноваженою відповідачем особою, тому необґрунтованими є посилання скаржника про направлення проекту договору на 2014 рік саме Матвєєвій О.В., оскільки такого звичаю ділового обороту щодо розгляду даною особою та укладення нею догорів, між сторонами не існувало.

Таким чином, оскільки судом встановлено відсутність схвалення в порядку ст. 241 ЦК України відповідачем, як юридичної особи, дій Матвєєвої О.В., то будь-які її погодження або дії спрямовані на укладення з позивачем спірного договору в 2014 році є перевищенням повноважень, а тому наслідків для відповідача у вигляді відповідальності за взятими Матвєєвою О.В. цивільними зобов'язаннями не несуть.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ЦК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Оскільки позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не доведено укладення між ним та відповідачем договору у 2014 році, подання відповідачем заявок і надання позивачем за ними послуг відповідачу за цим договором на суму 57210,66 грн., судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції що позовні вимоги про стягнення вказаної суми не підлягають задоволенню, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову. При цьому, оскільки, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого позову та існування у відповідача перед позивачем спірної суми заборгованості в розмірі 57210,66 грн., судова колегія вважає, що місцевим господарським судом також правомірно було відмовлено позивачу у стягненні інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Ваше здоров'я» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Ваше здоров'я» на рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/28243/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 13.05.2015 року у справі № 910/28243/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/28243/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 07.08.2015 року