ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 р. Справа № 909/854/14
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретаря судового засідання Бабенецькій А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фонду державного майна України,

вул. Кутузова, 18/9, м. Київ 133, 01601,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття",

вул. Майданська, 5, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405,

про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році,

за участю :

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Кузюк І.Ю.- головний юрисконсульт, (довіреність № 31-01 від 24.12.14);

Зубченко І.І. - юрисконсульт, (довіреність № 17-01 від 15.10.14),

встановив: Фонд державного майна України звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році та зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзаци 2 та 4 п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 25.05.2007 за результатами діяльності у 2006 році.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2014, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2015р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 у справі № 909/854/14 скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.06.2015р., справу № 909/854/14 скеровано на розгляд судді Булці В.І.

Ухвалою суду від 24.06.15: прийнято справу до розгляду; призначено розгляд справи в судовому засіданні на 02.07.15; зобов'язано позивача надати суду: письмові пояснення з обґрунтуванням стосовно вимог викладених у постанові Вищого господарського суду від 10.06.15 та докази в підтвердження чинності вказаного пункту рішення загальних зборів від 22.02.2006; зобов'язано відповідача надати суду: письмові пояснення з обґрунтуванням стосовно вимог викладених у постанові Вищого господарського суду від 10.06.15, письмові пояснення щодо причини не виконання чи підтвердити факт виконання вказаного пункту загальних зборів відповідачем, письмові пояснення щодо застосування строків позовної давності до вказаних вимог.

Ухвалами суду від 06.07.15, 14.07.15 та 29.07.15 розгляд справи відкладався.

В засіданні суду 05.08.15 оголошувалась перерва до 06.08.15.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення засідання суду, що підтверджується повідомленням про оголошення перерви від 05.08.15, яке знаходиться в матеріалах справи. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив суд зобов'язати ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році. Свої обґрунтування позивач виклав в позовній заяві та в поясненнях №10-25-13173 від 24.07.15 (вх.№11467/15 від 27.07.15), (вх.11954/18 від 03.08.15). Крім того, наголошував, що вказаним пунктом рішення затверджено виплату дивідендів державі, то і як наслідок у ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виникає обов'язок щодо виплати цих дивідендів, оскільки відповідно до ч.1 ст.116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину.

Представники відповідача проти позову заперечують з підстав викладених у відзиві №1687-юр від 08.09.15 (вх.№16449/14 від 21.10.14), письмових поясненнях №1074-юр від 02.07.15 (вх.№12145/15 від 05.08.15). Крім того, просили суд застосувати строк позовної давності та з урахуванням норм ст.267 Цивільного кодексу України та відмовити в позові та наголошують, що загальними зборами акціонерів у відповідності до порядку денного вирішувалися питання "Затвердження плану розподілу прибутку за 2005 рік та нормативи розподілу прибутку на 2006 рік". Як наслідок, ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" рішення загальних зборів акціонерів від 22.02.06 в розумінні порядку денного та п.5 рішення Загальних зборів акціонерів виконано у повному обсязі. Зокрема затверджено сплату державі дивідендів на суму 7 027 611,72грн. та зараховано сплату коштів за платіжним дорученням №221 від 18.11.05, як сплату дивідендів. Крім того, здійснено доплату згідно платіжного доручення №115 від 18.05.06, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Представники відповідача наголошують, що державі, як одному з акціонерів, дивіденди виплачені (шляхом зарахування) платіжним дорученням №221 від 18.11.05 та №115 від 18.05.06, згідно п.п.5,6 рішення загальних зборів акціонерів від 22.02.06, таким чином підстави для задоволення позову відсутні.

Більше того, представники відповідача зазначають, що не погоджується з висновками Вищого господарського суду України викладеними у постанові від 10.06.15 року, вважають що судами попередніх інстанцій з'ясовано та досліджено фактичні обставини справи, які стосуються обґрунтованості заявлених у цій частині вимог, зокрема: а) щодо чинності вказаного пункту рішення загальних зборів від 22.02.2006 року; б) причини невиконання а можливо факт виконання вказаного пункту рішення загальних зборів акціонерів відповідачем; в) щодо застосування строків позовної давності щодо вказаних вимог. Вважають, що суди при розгляді даної справи досліджено фактичні обставини справи у повному обсязі, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

22 лютого 2006 року загальними зборами акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" прийнято рішення, зокрема: по пункту 5 порядку денного "Затвердження плану розподілу прибутку за 2005 рік та нормативи розподілу прибутку на 2006 рік".

Відповідно п. 5.3. рішення викладено в наступній редакції:

"5.3. Затвердити прибуток у розмірі 78 774 100, 00 гривень одержаний Товариством за 2005 рік і розподілити його наступним чином:

- спрямувати кошти в сумі 27 029 276, 48 гривень, що складає 34, 3124 % чистого прибутку, до фонду виплати дивідендів. Виплату дивідендів здійснювати в грошовій формі, з врахуванням вимог законодавства України щодо пропорційності розподілу чистого прибутку учасників Товариства (акціонерів) пропорційно частці кожного з учасників (ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", ст. 88 Господарського кодексу України, ст. 116 Цивільного кодексу України). Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить - 2 гривні 06 копійок.

- затвердити сплату Державі дивідендів на суму 7 027 611, 72 гривень, що складає належну їй частку (26 %) від загальної суми в 27 029 276, 48 гривень, спрямованої до фонду виплати дивідендів.

- на підставі ст. 65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", Постанови Кабінету Міністрів України № 50 від 15.01.2005 та Наказу Державної податкової адміністрації України № 354 від 22.08.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2005 за № 1003/11283, затвердити сплату суми 7 013 697, 80 гривень, сплачену за платіжними дорученнями № 221 від 18.11.2005, як сплату частини нарахованих дивідендів на акції, власником яких є Держава."

Одночасно відповідно до п. 5.4. рішення збори акціонерів вирішили 100 % планового прибутку, що буде отримано в 2006 році, спрямувати на технічне переобладнання Товариства.

Однак, вимогою позивача у даній справі є: зобов'язати відповідача Публічне акціонерне товариство "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006.

Як вбачається з протоколу загальних зборів акціонерів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" абзац 3 пункту 5.3. вказаного рішення наступного змісту: "- затвердити сплату Державі дивідендів на суму 7 027 611, 72 гривень, що складає належну їй частку (26 %) від загальної суми в 27 029 276, 48 гривень, спрямованої до фонду виплати дивідендів".

Аналізуючи вказаний вище абзац 3 пункту 5.3. вказаного рішення, судом встановлено, що рішення в цій частині визнає (констатує) сплату державі дивідендів та не містить жодного обов'язку відповідача, виконати який в примусовому порядку просить позивач. Суд приходить до висновку, що визнання акціонерами сплати державі дивідендів не містить зобов'язання вчинити будь-які дії і, відповідно, не підлягає до примусового виконання.

З огляду на викладене, вимога позивача зобов'язати відповідача виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 є безпідставною, оскільки в абзаці 3 пункту 5.3. не міститься жодного обов'язку (дії), який би мав вчинити відповідач, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд звертає увагу позивача на те, що ним в даному конкретному випадку обрано невірний спосіб захисту.

Згідно зі ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, не зазначено такого способу захисту, як зобов'язання виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів за результатами діяльності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає визначеним цивільним та господарським кодексами способам захисту порушених прав у спірних правовідносинах.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Згідно 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Оскільки позивачем не доведено перед судом наявність порушено права, суд вважає за правильне в позові відмовити.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 (із змінами і доповненнями) "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Як випливає з позовної заяви та пояснень представника позивача, подання позову обґрунтовано виключно бажанням позивача отримати дивіденди, належні державі, за результатами діяльності Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" у 2005 роках. Таким чином, позивачу слід звертатись до суду з позовом про стягнення дивідендів.

Судом встановлено, що справа № 8/264 з такими позовними вимогами і з такими ж сторонами уже розглядалась по суті в судовому порядку. За результатами розгляду даної справи господарським судом Івано-Франківської області 27.12.10 прийнято рішення про відмову в задоволенні позову Фонду державного майна України до Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" про стягнення дивідендів за 2005 та 2006 роки.

Вказане вище рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.11 та постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2011.

Після перегляду даного рішення за нововиявленими обставинами справі присвоєно новий номер № 8/264-17/108. За результатом перегляду в апеляційному та касаційному порядку рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2010 про відмову в задоволенні позову Фонду державного майна України до Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" про стягнення дивідендів за 2005 та 2006 роки залишено без змін. Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.11.2013 Фонду державного майна України відмовлено у допуску справи № 8/264-17/108 до провадження Верховного суду.

Частиною 2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Тобто, вказана частина статті вказує на факти, які містяться у винесених раніше судових рішеннях. Ці факти мають для суду преюдиціальний характер (обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ). Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх з істинністю вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Таким чином, за наявними у матеріалах справи доказами, судом встановлено, що рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» від 22.02.2006 року на сьогоднішній день є чинним, не скасованим та незміненим, в тому числі пункт 5 вказаного рішення «Затвердження плану розподілу прибутку за 2005 рік та нормативи розподілу прибутку на 2006 рік», та зокрема п. 5.3. чинність вказаного рішення в цілому сторонами підтверджується.

За наявними у матеріалах справи доказами доведено факт виконання п. 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» від 22.02.2006 року. У відповідності до протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» від 22.02.2006 року затверджено порядок денний.

Пунктом 5 даного порядку зазначено: «Затвердження плану розподілу прибутку за 2005 рік та нормативи розподілу прибутку на 2006 рік». Даний пункт порядку денного кореспондується з пунктом «д» частини 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», згідно якої до виключної компетенції загальних зборів акціонерів віднесено питання щодо затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства та порядок розподілу прибутку.

На виконання вказаної норми закону та порядку денного загальними зборами ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» прийнято рішення, згідно якого затверджено прибуток за 2005 рік в розмірі 78 774 100,00 грн. і розподілено його наступним чином: 34,3124% (27 029 276,48 грн.) спрямовано до Фонду виплати дивідендів і 65,6876% (51 744 823,52 грн.) направлено на технічне переобладнання товариства, а також затверджено нормативи планового розподілу прибутку на 2006 рік, згідно якого 100% чистого прибутку направлено на технічне переобладнання товариства.

Таким чином, пункт 5 рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» виконано в цілому, в тому числі і пункт 5.3.

Пунктом 6 даного порядку денного зазначено: «Про виплату дивідендів акціонерам товариства за підсумками роботи 2005 році». Даний пункт порядку денного кореспондується з пунктом «д» частини 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», згідно якої до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів віднесено питання щодо строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів). На виконання вказаної норми закону та порядку денного загальними зборами ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» прийнято рішення, згідно якого до сплати дивідендів направлено 27 029 276,48 грн., виплату дивідендів здійснювати у грошовій формі. Уповноваженому державному органу з одержання дивідендів на частку держави - відповідно до наказу ДПА України №354 від 22.08.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2005 року за №1003/11283. Даний пункт загальних зборів акціонерів є чинним та сторонами не оспорюється. На виконання даного пункту відповідач здійснив оплату належних державі дивідендів у сумі 7 027 611,72 грн. двома платіжними дорученнями: №221 від 18.11.2005 року та №115 від 18.05.2006 року (наявні у матеріалах справи) відповідно до наказу ДПА України №354 від 22.08.2005 року, як про це зазначено у пункті 6 протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» від 22.02.2006 року. Вищезазначене підтверджує повне виконання відповідачем пункту 5 рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» від 22.02.2006 року. Таким чином позовні вимоги позивача щодо виконання абз. 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття» від 22.02.2006 року є безпідставними. А також, в силу вимог ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України та пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» не підлягають задоволенню вимоги про визнання: загальних зборів учасників (акціонерів) товариства такими, що відбулися; реорганізації такою, що відбулася; рішень загальних зборів дійсними; рішень загальних зборів такими, що підлягають виконанню.

Відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Усі доводи позивача, викладені в позовній заяві та надані в судових засіданнях судом досліджено, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують обставин справи.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України слід залишити за позивачем.

В той же час, у матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву Фонду державного майна України від 29.07.14 (вх. № 16449/14 від 21.10.2014) де відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності та відмовити у позові у повному обсязі.

У відповідності до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в позові у повному обсязі не у зв'язку із застосуванням строків позовної давності, а у зв'язку із безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.64,124 Конституції України, Законом України "Про господарські товариства", ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.32-34,35,43,49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Фонду державного майна України до відповідача Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" про зобов'язання ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" виконати абзац 3 пункту 5.3. рішення загальних зборів акціонерів ВАТ "Нафтохімік Прикарпаття" від 22.02.2006 за результатами діяльності у 2005 році - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем, Фондом державного майна України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.08.15

Суддя Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 06.08.15