РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/13850/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМАРТ ЛОГІСТИКС";

до: приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША";

про: стягнення 72.784,69 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Пилипець А.Ю. - за довіреністю від 03.02.2015 № 40;

відповідача: Дейнека О.В. - за довіреністю від 22.12.2014 № 26-2015.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМАРТ ЛОГІСТИКС" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША" про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом (CMR, CMR+TTH) від 06.10.2014 № 12-01.00.14.00157.

Позовні вимоги мотивовані настанням страхового випадку, обумовленого вказаним договором у зв'язку з чим у приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША" виник обов'язок здійснити страхове відшкодування у розмірі 54.359,85 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 482,54 грн та інфляційних втрат в сумі 17.942,30 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/13850/15. Розгляд справи призначений на 20.07.2015.

В судовому засіданні 20.07.2015 оголошено перерву до 29.07.2015.

Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю, з огляду на те, що вказана позивачем подія не є страховим випадком відповідно до умов укладеного між сторонами спору договору добровільного страхування. Крім того, позивачем не здійснено повідомлення відповідача про настання страхового випадку у строк встановлений договором та не забезпечено доступ представників відповідача до огляду транспортного засобу.

В судовому засіданні 27.04.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ГЛОБАЛ СМАРТ ЛОГІСТИКС", як страхувальником (далі - позивач) та приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЕРША", як страховиком (далі - відповідач) укладений договір добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом (CMR, CMR+TTH) від 06.10.2014 № 12-01.00.14.00157 (далі - Договір) предметом якого є майнові інтереси, пов'язані з виникненням обов'язку відповідача відшкодувати шкоду, що виникла по застрахованих ризиках внаслідок події визнаної страховим випадком (п. 1 основної частини Договору).

Договір діє з 00 годин "09.10.2014" до 24 години "08.10.2015" (п. 7.1 основної частини Договору).

Відповідно до п. 1.1 Договору з урахуванням обмежень розділу 2 цього Договору, страховими випадками визнаються наступні події з транспортними засобами, вказаними у додатку № 1 до Договору:

- дорожньо-транспортна пригода за наявності вини водія забезпеченого ТЗ;

- пожежа з причини несправності забезпеченого ТЗ;

- дії атмосферних опадів на вантаж, що перевозиться, за наявності документально підтверджених механічних пошкоджень покриття кузову забезпеченого ТЗ під час перевезення;

- псування рефрижераторних вантажів, що перевозяться, внаслідок виходу з ладу під час перевезення обладнання, що захищає вантаж від впливів тепла, холоду, температурних змін або вологості повітря;

- крадіжка вантажу, що перевозиться на постійно охороняє мій стоянці, що тривала більше 1 години.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що інші події, не наведені у п. 1.1 Договору, страховими випадками не визнаються, якщо це не передбачено прийнятими на страхування додатковими умовами страхування.

Відповідно до п. 1.3 Договору, страховим ризиком визнається, зокрема, А - відповідальність за вантаж - відповідальність за збитки заподіяні власникові вантажу в результаті повної або часткової втрати, псування, пошкодження або нестачі вантажу під час перевезення.

У відповідності до п. 2.1.3 Договору, не визнаються страховими випадками події, зокрема, крадіжки вантажу, що сталася в місцях інших ніж зазначені у п. 1.1 стандартних умов (зокрема, біля забору, будинку, складу торгівельного, харчового закладу тощо)

Пунктом 4.3 Договору встановлені зобов'язання позивача, зокрема:

- повідомити відповідача про настання страхового випадку у строк встановлений цим Договором (п. 4.3.4);

- забезпечити доступ представників відповідача до огляду пошкодженого, зіпсованого вантажу до початку або під час розвантаження транспортного засобу та забезпечити їх участь у визначенні розміру збитку. Не забезпечення відповідачу (його уповноваженій особі) доступу до огляду пошкодженого вантажу звільняє відповідача від сплати страхового відшкодування (п. 4.3.5).

У відповідності до п. 5.1.1 Договору, у разі настання події з ознаками страхового випадку, що призвела до збитку, позивач зобов'язаний, зокрема, впродовж однієї години з моменту настання події повідомити відповідача за телефоном про обставини події, характер вантажу, місце та час розвантаження. Повідомлення вважається поданим несвоєчасно, якщо воно отримано після вивантаження вантажу з транспортного засобу.

Пунктом 8.8 Договору встановлені підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, якими, зокрема, є:

- подія не є страховим випадком відповідно до вимог розділів 1 та 2 стандартних умов Договору;

- позивач не виконав своїх обов'язків відповідно п. 4.3 та розділу 5 цього Договору, чим унеможливив визначення обставин події, умов перевезення вантажу, визначення розміру збитку та встановлення винних осіб.

В подальшому між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "БЮРО ВИН" (далі - замовник) укладений договір на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні та по території України від 09.08.2013 № ГСЛ003 (далі - Договір перевезення), предметом якого є зобов'язання позивача прийняти в обумовлені строки і своєчасно доставити вантаж, ввірений йому замовником, в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п. 1.1 Договору перевезення).

Перевезення вантажу здійснюється позивачем на підставі заявок на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні, оформлених замовником у письмовій формі і відправлених за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти, або переданих представникові позивача. Заявка оформлюється на кожне перевезення або на групу перевезень і є невід'ємною частиною договору (п. 2.1 Договору перевезення).

Між сторонами Договору перевезення 01.12.2014 укладено заявку № ГСЛ-063/12/2014 до Договору перевезення (далі - заявка до Договору перевезення), відповідно до умов якої позивач зобов'язувався здійснити перевезення вантажу за маршрутом "2321 Меєр (Бельгія) - Київ" транспортним засобом марки "Сканія" із державним номерним знаком АА1581СН та напівпричепом марки "Когель" із державним номерним знаком АА0316ХМ в період з 01.12.2014 по 04.12.2014 з найменуванням грузу "АЛКОГОЛЬ". Також 01.12.2014 були складені товарно-транспортні накладні CMR № 490, CMR № 493 та CMR № 495.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором страхування.

У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так позивач, на підставі Договору перевезення та заявки до нього здійснив перевезення вантажу за маршрутом "2321 Меєр (Бельгія) - Київ" транспортним засобом марки "Сканія" із державним номерним знаком АА1581СН та напівпричепом марки "Когель" із державним номерним знаком АА0316ХМ в період з 01.12.2014 по 04.12.2014 з найменуванням грузу "АЛКОГОЛЬ". Однак, водієм транспортного засобу в процесі перевезення вантажу прибувши до зони митного контролю, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Моісеєва, 72 під час огляду транспортного засобу було виявлено пошкодження пломби напівпричепа з вантажем а також недостача товару.

Як вбачається з письмових пояснень водія транспортного засобу, який здійснював перевезення вантажу гр. Неженцева Д.В., останній під час перевезення вантажу здійснював нетривалі зупинки на стоянках, які не охороняються. Після кожної зупинки перевіряв наявність та справність пломб, подальше перевезення здійснював після того, як був впевнений у тому, що пломби не пошкоджені. Однак, пошкодження пломб було виявлено водієм на території митного контролю. Крім того, у вказаних поясненнях зазначено, що після виявлення нестачі вантажу у присутності митних брокерів був здійснений огляд та розвантаження вантажу, після проведення якого прийняте рішення про виклик представника відповідача.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник внаслідок того, що пошкодження пломби напівпричепа з вантажем а також недостача товару підпадає під страховий ризик, встановлений у п. 1.3 Договору - А - відповідальність за вантаж, відтак у позивача виникло право на отримання страхового відшкодування а у відповідача - обов'язок здійснити страхове відшкодування у розмірі 54.359,85 грн. Однак листом від 21.01.2015 № 874/с відповідач повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, з підстав, викладених у вказаному листі, що призвело до звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 54.359,85 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 482,54 грн та інфляційних втрат в сумі 17.942,30 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У відповідності до статті 991 Цивільного кодексу України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Твердження позивача, що вказана вище подія підпадає під передбачений Договором п.п. А п. 1.3 спростовуються умовами Договору, оскільки відповідно до п. 1.2 Договору події не наведені у п. 1.1 страховими випадками не визнаються, якщо це не передбачено прийнятими на страхування додатковими умовами страхування, які сторонами спору передбачені не були.

Страховим випадком відповідно до п. 1.1 Договору визнається крадіжка вантажу на постійно охоронюваній стоянці, що тривала більше одної години, в той час як водієм гр. Неженцовим Д.В. були здійснені тимчасові стоянки на територіях, які жодним чином не охоронялись, що в свою чергу, не заперечує і позивач.

Більш того, позивачем не здійснене своєчасне повідомлення відповідача про настання події з ознаками страхового випадку, що є порушенням п. 5.1.1 Договору та підтверджується повідомленням позивача про подію, яке наявне в матеріалах справи.

Також відсутність уповноваженої особи відповідача при здійсненні огляду та розвантаження вантажу за участю водія та митних брокерів унеможливило визначення відповідачем обставин події, умов перевезення вантажу та визначення розміру збитку, що в силу п .4.3.5 Договору звільняє відповідача від сплати страхового відшкодування.

Підсумовуючи викладене, та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують підстави для сплати відповідачем страхового відшкодування за Договором суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 54.359,85 грн є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 482,54 грн та інфляційних втрат в сумі 17.942,30 грн є похідною від позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування, відтак задоволенню не підлягає.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено 10 серпня 2015 року

Суддя С.В. Балац