ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Справа № 911/2171/15

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Бабкіна В.М. - головуючий, судді Заєць Д.Г., Кошик А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «ПроНет»

до Публічного акціонерного товариства «Укргідроенерго»

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 енергетики та вугільної промисловості України

про визнання частини договору недійсною та стягнення 4011725,32 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довір. б/н від 09.04.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довір. № 5/139 від 26.12.2014 р.

ОСОБА_4, довір. № 5/137 від 26.12.2014 р.

від третьої особи: не зявився

Обставини справи:

Приватне підприємство «ПроНет» (далі ПП «ПроНет», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргідроенерго» (далі ПАТ «Укргідроенерго», відповідач) про визнання частини договору недійсною та стягнення 3670774,52 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ПП «ПроНет» та ПАТ «Укргідроенерго» було укладено договір № 211212 на поставку обладнання, здійснення монтажних і пусконалагоджувальних робіт по проекту «Автоматизована система фізичного захисту Дніпровської ГЕС» для філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго» від 19.04.2013 р., відповідно до якого позивачем були виконані зобовязання за договором, які відповідачем не були оплачені належним чином, у звязку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 3015318,59 грн. основного боргу, 460584,46 грн. інфляційних втрат, 194871,47 грн. пені. ОСОБА_5 того, відповідач просив суд визнати п. 11.1 договору № 211212 на поставку обладнання, здійснення монтажних і пусконалагоджувальних робіт по проекту «Автоматизована система фізичного захисту Дніпровської ГЕС» для філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго» від 19.04.2013 р. недійсним в частині умови щодо сплати прострочених платежів виконавцю без врахування індексу інфляції, викладеної в останньому реченні п. 11.1 договору: «Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції», оскільки, на переконання позивача, даний пункт договору в цій частині суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розгляд справи відкладався.

03.06.2015 р. позивач подав клопотання б/н від 03.06.2015 р. (вх. № 13015/15 від 03.06.2015 р.) про долучення документів до справи на виконання вимог ухвали суду від 22.05.2015 р.

03.06.2015 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано клопотання б/н від 02.06.2015 р. (вх. № 12915/15 від 03.06.2015 р.) про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що відповідач не мав достатнього часу належним чином підготувати документи для долучення до матеріалів справи та виконати належним чином вимоги ухвали господарського суду Київської області від 22.05.2015 р., а також тим, що ПАТ «Укргідроенерго» не мало можливості підготувати обґрунтовані заперечення проти позову, перевірити розрахунки, заявлені позивачем, подати контррозрахунки й перевірити, які суми оплати були здійснені товариством за договором.

У судовому засіданні 03.06.2015 р. представник відповідача підтримав подане клопотання про відкладення розгляду справи та заявив усне клопотання про не здійснення судом розгляду справи по суті, яке було залишено без задоволення, а також усне клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, яке було задоволено судом.

10.06.2015 р., під час перебування судді, в провадженні якого знаходиться справа, у відпустці, до господарського суду Київської області ПАТ «Укргідроенерго» було подано зустрічну позовну заяву б/н від 05.06.2015 р. (вх. № 13588/15 від 10.06.2015 р.) до ПП «ПроНет» про стягнення 354101,72 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.06.2015 р. на підставі ст. 60, п. 1 ч. 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України було відмовлено в прийнятті вказаної зустрічної позовної заяви ПАТ «Укргідроенерго» у справі № 911/2171/15.

22.06.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заяву № 284 від 16.06.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 3015318,59 грн. основного боргу, 537054,32 грн. інфляційних втрат, 279300,39 грн. пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

03.07.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заяву № 312 від 03.07.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 3015318,59 грн. основного боргу, 537054,32 грн. інфляційних втрат, 339606,77 грн. пені.

Також 03.07.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заперечення № 314 від 03.07.2015 р. щодо прийняття до розгляду зустрічного позову ПАТ «Укргідроенерго» б/н від 05.06.2015 р.

06.07.2015 р. відповідачем до господарського суду Київської області було подано клопотання б/н від 06.07.2015 р. (вх. № 15747 від 06.07.2015 р.) про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею іншої справи господарським судом м. Києва, яке в подальшому було залишено судом без задоволення з огляду на таке.

Звертаючись до суду з вказаним клопотанням, відповідач зазначає, що в провадженні господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/15807/15 за позовом ПАТ «Укргідроенерго» до ПП «ПроНет» про стягнення штрафу та пені внаслідок невиконання зобовязань за договором № 211212 від 19.04.2013 р. Таким чином, на думку відповідача, справи № 911/2171/15 і № 910/15807/15 є повязаними. Пов'язаність справ полягає у тому, що господарський суду м. Києва, який розглядає справу № 910/15807/15, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі № 911/2171/15, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення, та є істотними для даної справи, а саме - факти неналежного виконання ПП «ПроНет» своїх зобовязань за договором № 211212 від 19.04.2013 р. перед ПАТ «Укргідроенерго», що, в свою чергу, доводить, що прострочення ПАТ «Укргідроенерго» не настало, оскільки зобов'язання не могло бути виконане внаслідок прострочення ПП «ПроНет» в силу положень ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Позивачем були подані суду заперечення на клопотання ПАТ «Укргідроенерго» про зупинення провадження у даній справі, мотивовані тим, що справа № 911/2171/15 не є повязаною зі справою господарського суду м. Києва № 910/15807/15, оскільки, на переконання ПП «ПроНет», господарським судом м. Києва у справі № 910/15807/15 не встановлюються обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі і які не можуть бути встановлені у цьому провадженні. При цьому нібито неналежне виконання ПП «ПроНет» своїх зобов'язань за договором № 211212 від 19.04.2013 р., всупереч зазначеному відповідачем у клопотанні, не є фактичною обставиною, що встановлюється господарським судом м. Києва, адже належність чи неналежність виконання господарсько-правового зобов'язання є правовим висновком суду, на підставі якого суд або задовольняє вимоги позивача або відмовляє у позові.

Також позивач зазначав, що з огляду на те, що положення ч. 4 ст. 612 ЦК України не можуть бути застосовані до відносин щодо виконання зобов'язань відповідача за договором № 211212 від 19.04.2013 р., обставини щодо стверджуваного відповідачем прострочення кредитора не впливають і не можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, а тому справа, що розглядається у господарському суді м. Києва, не є пов'язаною із даною справою.

Слід зазначити, що згідно з приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно з п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 листопада 2011 року № 18, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку щодо відсутності передбачених ст. 79 ГПК України підстав для зупинення провадження у даній справі до вирішення справи господарського суду м. Києва № 910/15807/15.

06.07.2015 р. відповідачем було подано відзив на позовну заяву № б/н від 06.07.2015 р. (вх. № 15748 від 06.07.2015 р.), за змістом якого ПАТ «Укргідроенерго» посить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПП «ПроНет» у повному обсязі.

Так, стосовно вимоги про стягнення основної суми заборгованості за договором № 211212 від 19.04.2013 р. відповідач зазначає, що ПАТ «Укргідроенерго» належить до державного сектору економіки, так як єдиним акціонером/засновником товариства є держава в особі ОСОБА_1 палива та енергетики України відповідно, а частиною 5 статті 89 Господарського кодексу України передбачено, що господарське товариство, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій, (часток, паїв) належить державі, зобов'язане на кожний наступний рік складати і виконувати річний фінансовий план відповідно до статті 75 цього Кодексу. Відтак, ПАТ «Укргідроенерго» свою господарсько-фінансову діяльність здійснює відповідно до фінансового плану, який щорічно затверджує Кабінет Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану субєкта господарювання державного сектору економіки (в редакції, чинній на момент подання ПАТ «Укргідроенерго» фінансового плану на 2015 рік), затвердженого наказом ОСОБА_1 економіки України № 173 від 21.06.2005 р. (у редакції наказу ОСОБА_1 економіки України від 16.03.2009 р. № 216), зареєстрованого в ОСОБА_1 юстиції України 11 липня 2005 року, визначено, що фінансовий план підприємства складається за формою згідно з додатком 1 на кожен наступний рік з поквартальною розбивкою і відображає очікувані фінансові результати в запланованому році.

На виконання вимог ст.ст. 75, 89 ГК України та Порядку № 173 ПАТ «Укргідроенерго» у передбачені строки листом № 4147 від 12.06.2014 р. було направлено на розгляд та узгодження фінансовий план на 2015 рік до ОСОБА_1 енергетики та вугільної промисловості України. До джерел фінансових видатків товариства було включено і витрати, передбачені на оплату ПП «ПроНет» за договором. ОСОБА_1 енергетики та вугільної промисловості України фінансовий план ПАТ «Укргідроенерго» на 2015 рік передало Кабінету Міністрів України на розгляд 11.06.2015 р., що підтверджується супровідним листом за № КМ/13-2034.

Відповідно до пп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 р. № 899 «Про порядок здійснення витрат субєктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» субєкти господарювання державного сектора економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку можуть здійснювати витрати, які безпосередньо повязані з виробництвом та реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). Пунктом 2 постанови № 899 визначено, що зазначені у пп. 1 цього пункту обмеження діють на період до затвердження (погодження) в установленому порядку річного фінансового плану субєкта господарювання.

Отже, до моменту затвердження (погодження) фінансового плану ПАТ «Укргідроенерго» забороняється здійснювати будь-які не затверджені (не погоджені) витрати. Відтак, прострочення виконання зобовязання з боку ПП «ПроНет», яке свого часу мало місце, поставило в залежність неможливість виконання своїх зобовязань ПАТ «Укргідроенерго», так як поставку частини товару та виконання частини робіт позивач здійснив у грудні 2014 року, а умовами договору передбачено здійснення розрахунків в межах коштів, передбачених діючою інвестиційною програмою тільки на 2013 рік.

На переконання відповідача, вимога про стягнення основного боргу є безпідставною, оскільки позивач своїми діями створив умови неможливості виконання ПАТ «Укргідроенерго» своїх зобовязань, що в силу статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що прострочення боржника не настало.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Укргідроенерго» пені за договором товариство зазначає, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері електроенергетики та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що провадять господарську діяльність в енергетичній галузі та належать до державного сектору, ПАТ «Укргідроенерго» обєктивно було позбавлене можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків із ПП «ПроНет», що підтверджує відсутність вини та складу правопорушення у діях відповідача, що, в свою чергу, виключає застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді сплати пені в силу статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України.

Стосовно вимоги ПП «ПроНет» про визнання недійсним пункту 11.1 договору в частині стягнення суми інфляційних нарахувань, ПАТ «Укргідроенерго» вважає зазначену вимогу необгрунтованою з огляду на наступне.

Позивач ставить під сумнів частину пункту 11.1 договору, обґрунтовуючи це тим, що остання суперечить приписам ст. 625 ЦК України.

Між тим, стаття 14 Цивільного кодексу України надає право сторонам відмовитись від застосування цивільного обовязку. Так, враховуючи, що ПАТ «Укргідроенерго» належить до державного сектору економіки, господарсько-фінансова діяльність якого залежить від фінансового плану, який щорічно затверджує Кабінет Міністрів України, сторони при укладенні договору дійшли згоди, що прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції, а також без нарахування відсотків/річних.

З урахуванням викладеного, на переконання відповідача, вимоги ПП «ПроНет» про визнання частини пункту 11.1 договору недійсною та стягнення суми інфляційних нарахувань є необгрунтованими та безпідставними в силу статті 14 ЦК України.

До господарського суду Київської області 06.07.2015 р. позивачем було подано клопотання № 313 від 03.07.2015 р. (вх. № 15747 від 06.07.2015 р.) про долучення документів до справи.

06.07.2015 р. до господарського суду Київської області позивачем було подано клопотання № 315 від 03.07.2015 р. (вх. № 15722 від 06.07.2015 р.) про відшкодування витрат на послуги адвокатів у справі, відповідно до якого позивач просив суд включити до складу судових витрат витрати на юридичні послуги адвокатів ОСОБА_6 обєднання «ОСОБА_7 та Партнери» вартістю 48120,00 грн., які були надані ПП «ПроНет» у звязку із розглядом даної справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.07.2015 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 палива та енергетики України.

16.07.2015 р. ПП «ПроНет» було подано заяву № 341 від 16.07.2015 р. про збільшення суми позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути 3015318,59 грн. основного боргу, 551263,82 грн. інфляційних втрат, 381821,23 грн. пені.

17.07.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано клопотання № 343 від 16.07.2015 р. про включення до складу судових витрат понесених ПП «ПроНет» витрат на правову експертизу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якого позивач просить суд включити до складу судових витрат витрати на послуги Науково-дослідного сектору Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого вартістю 15000,00 грн., які були надані ПП «ПроНет» у звязку із розглядом справи.

17.07.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заперечення № 335 від 14.07.2015 р. на клопотання ПАТ «Укргідроенерго» про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з нею іншої справи, відповідно до якого позивач просив суд у задоволенні клопотання ПАТ «Укргідроенерго» відмовити.

17.07.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано письмові пояснення № 358 від 17.07.2015 р., відповідно до яких позивач зазначив наступне. Відповідачем у відзиві вказується на неможливість здійснення ним оплати за поставлений товар та виконані монтажні і пусконалагоджувальні роботи з огляду на відсутність затвердженого (погодженого) КМУ фінансового плану ПАТ «Укргідроенерго» на 2015 рік. Проте, у положеннях договору відсутні будь-які вказівки, що оплата проводиться відповідно до фінансового плану відповідача на 2015 рік. Відсутність же у боржника можливості виконати грошове зобов'язання не звільняє останнього від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання. Як вбачається з відзиву, відповідач супровідним листом від 12.06.2014 р. № 4147 направив до ОСОБА_1 енергетики та вугільної промисловості України на розгляд та узгодження фінансовий план на 2015 рік. На думку позивача, відправка протягом більше як одного року лише одного листа щодо питання затвердження фінансового плану діяльності ПАТ «Укргідроенерго» на 2015 рік не є достатньою для твердження, що відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також позивач наполягає, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині нарахування інфляційних втрат є імперативною нормою ЦК України. ОСОБА_5 того, позивачем надано суду науковий висновок, підготовлений Науково-дослідним сектором Національного юридичного університету імені ОСОБА_8, відповідно до якого норма, передбачена в ч. 2 ст. 625 ЦК України, стосовно сплати боргу боржником кредитору з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення (викладена словами: «боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення») є імперативною. У зв'язку із тим, що вказана вище норма є імперативною, сторони не можуть відступати від положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та відмовитись від урахування індексу інфляції на суму боргу, а таке відступлення, в разі, якщо воно має місце, суперечить приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.07.2015 р. було замінено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 палива та енергетики України на правонаступника ОСОБА_1 енергетики та вугільної промисловості України, а також на підставі ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України призначено колегіальний розгляд даної справи.

Згідно проведеного 21.07.2015 р. автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи № 911/2171/15 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Бабкіна В.М., судді Конюх О.В. та Кошик А.Ю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.07.2015 р. (головуючий суддя Бабкіна В.М., судді Конюх О.В. та Кошик А.Ю.) розгляд вказаної справи було призначено на 10.08.2015 р.

27.07.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заяву № 361 від 21.07.2015 р. щодо забезпечення третьої особи матеріалами позовної заяви та заяви про збільшення суми позовних вимог.

07.08.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заяву № 380/1 від 05.08.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 3015318,59 грн. основного боргу, 551263,82 грн. інфляційних втрат, 445142,91 грн. пені, визнати п. 11.1 договору № 211212 на поставку обладнання, здійснення монтажних і пусконалагоджувальних робіт по проекту «Автоматизована система фізичного захисту Дніпровської ГЕС» для філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго» від 19.04.2013 р. недійсним в частині умов щодо сплати прострочених платежів виконавцю без врахування індексу інфляції, викладених у останньому реченні п. 11.1 договору: «Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції», та судові витрати покласти на відповідача.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви № 380/1 від 05.08.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог.

У звязку з відпусткою судді Конюх О.В., за наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, для розгляду даної справи у складі колегії суддів замість судді Конюх О.В. визначено суддю Зайця Д.Г.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.08.2015 р. було прийнято справу № 911/2171/15 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Бабкіна В.М., судді Заєць Д.Г. та Кошик А.Ю.

10.08.2015 р. до господарського суду Київської області ПАТ «Укргідроенерго» було подано додаткові пояснення б/н від 10.08.2015 р., відповідно до яких відповідач заперечує щодо включення до складу судових витрат витрат на послуги адвокатів АО «Юридична фірма «ОСОБА_7 та Партнери» в сумі 48120,00 грн. Відповідач вважає, що подані ПП «ПроНет» в якості доказу отримання юридичних послуг документи передбачають лише загальні положення щодо інтересів клієнта, не конкретизуючи, які саме послуги були надані в рамках конкретного судового розгляду. Позивач не надав достатніх доказів на підтвердження змісту отриманих послуг, їх матеріального вираження або використання результатів цих послуг. Окрім того, розмір заявленої суми наданих послуг є явно завищеним, не конкретизованим та не обгрунтованим, а тому вказані вище витрати не підлягають включенню їх до складу судових витрат у даній справі та стягненню заявленої суми з ПАТ «Укргідроенерго».

Стосовно вимоги позивача про включення до складу судових витрат витрат, понесених ПП «ПроНет» на правову експертизу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 15000,00 грн., відповідач зазначив, що правові дослідження повинні призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Зазначений вище науковий висновок було замовлено за ініціативою та власним волевиявленням позивача, який є заінтересованою стороною, оскільки питання, що були поставлені в запиті, містяться в позовних вимогах ПП «ПроНет». Відповідач наголошує, що наданий ПП «ПроНет» науковий висновок не є обов'язковим для суду та може не братися судом до уваги, оскільки є субєктивною думкою його автора ОСОБА_5.

Поряд з цим відповідач зазначив, що в розробленому групою науковців Науково-практичному коментарі до Цивільного кодексу України, а саме до статті 625, зазначено, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Таким чином, відповідач наполягає на тому, що ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не є імперативною нормою.

10.08.2015 р. до господарського суду Київської області ПП «ПроНет» було подано заяву № 386 від 10.08.2015 р. про долучення до матеріалів справи довідки ПАТ «Банк «Національні інвестиції» № 2970/14 від 10.08.2015 р.

У судовому засіданні 10.08.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви № 380/1 від 05.08.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог; представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві та поясненнях; представник третьої особи у судове засідання не зявився.

У судовому засіданні 10.08.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

19.04.2013 р. між Приватним підприємством «ПроНет» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Укргідроенерго» (замовник) було укладено договір № 211212 на поставку обладнання, здійснення монтажних і пусконалагоджувальних робіт по проекту «Автоматизована система фізичного захисту Дніпровської ГЕС» для філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго», відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобовязується відповідно до проектно-кошторисної документації і умов договору власними і залученими силами поставити відповідно до Специфікації обладнання Автоматизованої системи фізичного захисту (товар) для філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго»; виконати згідно з проектом: «Автоматизована система фізичного захисту Дніпровської ГЕС» монтажні та пусконалагоджувальні роботи поставленого товару, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити поставлений товар, виконані монтажні та пусконалагоджувальні роботи за ціною та на умовах, передбачених цим договором.

Номенклатура, кількість, ціна товару зазначаються у Специфікації, яка є невідємною частиною даного договору (п. 1.4 договору).

Пунктом 1.6 договору передбачено, що календарний графік виконання робіт викладений в додатку № 4.

Відповідно до п. 4.2 договору (з урахуванням додаткової угоди № 3 до договору № 211212) загальна ціна договору складає 6652062,98 грн. без ПДВ, ПДВ - 1317253,66 грн.

Відповідно до п. 4.5 договору розрахунки за виконані монтажні та пусконалагоджувальні роботи здійснюються замовником протягом 30 банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в і довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 про кінцевий результат робіт.

У відповідності з п. 4.6 договору розрахунок за поставлений товар проводиться замовником протягом 60 банківських днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару.

Згідно з п. 4.7 договору сторони погодили, що розрахунки за цим договором здійснюються замовником в межах коштів, передбачених діючою інвестиційною програмою на 2013 рік, та залежно від реального фінансування видатків замовника.

Пунктом 5.1 договору визначено, що виконавець зобовязуються поставити товар, виконати монтажні та пусконалагоджувальні роботи у строки, передбачені загальним календарним графіком по виконанню умов цього договору.

Відповідно до п. 11.1 договору у випадку несвоєчасного або неповного виконання замовником грошових зобов'язань, передбачених цим договором, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування, за кожний день прострочення, від суми простроченого платежу. Відсотки/річні на суму простроченого платежу не нараховуються. Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції.

Згідно з додатком № 4 до договору - календарним графіком виконання робіт по створенню автоматизованої системи фізичного захисту філії «Дніпровська ГЕС» ПАТ «Укргідроенерго», ПП «ПроНет» зобовязалося виконати роботи та поставити обладнання в наступні строки: коригування робочого проекту - І квартал, березень 2013 року; постачання обладнання - І-ІІІ квартал, березень-серпень 2013 року; виконання робіт по створенню системи електроживлення - II квартал, квітень 2013 року; виконання робіт по створенню системи заземлення - II квартал, травень 2013 року; виконання робіт по створенню системи контролю доступу - II квартал, червень 2013 року; виконання робіт по створенню системи охоронної сигналізації - ІІ-ІІІ квартали, червень - липень 2013 року; виконання робіт по створенню системи відео нагляду - III квартал, липень- серпень 2013 року; пусконалагоджувальні роботи - ІІ-ІV квартал, травень-жовтень 2013 року; розробка експлуатаційної документації - IV квартал, жовтень 2013 року.

У звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором № 211212 від 19.04.2013 р. відповідач має заборгованість перед позивачем за поставлений товар у сумі 2813073,13 грн., що підтверджується видатковими накладними - № РНк-000260 від 16.12.2014 р. на суму 147704,26 грн., № РНк-000162 від 16.12.2014 р. на суму 841179,17 грн., № РНк-000248 від 16.12.2014 р. на суму 694738,98 грн., № РНк-000262 від 17.12.2014 р. на суму 240707,34 грн., № РНк-000302 від 19.12.2014 р. на суму 65794,66 грн., № РНк-000281 від 23.12.2014 р. на суму 822948,72 грн.

Окрім поставленого товару, позивач згідно з умовами договору здійснив монтажні та пусконалагоджувальні роботи, в підтвердження чого 19.12.2014 р. на виконання п. 4.5 договору сторонами було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в і довідку про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 про кінцевий результат робіт на суму 202245,46 грн., які не були оплачені відповідачем у встановлений договором термін.

Відповідно, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 3015318,59 грн., за стягненням якої, серед іншого, позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом сторонами було укладено змішаний договір, який обєднує поставку та виконання робіт.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Окрім того, у відповідності з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за договором № 211212 від 19.04.2013 р. позивач просить суд стягнути з відповідача 3015318,59 грн. основного боргу.

Відповідач доказів оплати товару та робіт за договором № 211212 від 19.04.2013 р. суду не надав. Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Водночас, посилання відповідача на те, що останній позбавлений можливості оплатити заборгованість за договором № 211212 від 19.04.2013 р., оскільки фінансовий план на 2015 рік не був затверджений Кабінетом Міністрів України, а товариство здійснює свою господарсько-фінансову діяльність відповідно до фінансового плану, який щорічно затверджує Кабінет Міністрів України, судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами, не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань та від відповідальності за порушення договірного зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011, постанові Верховного суду України від 15.05.2012 р. № 11/446 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р.

Поряд з цим, судом відхиляються посилання відповідача на те, що прострочення виконання зобов'язання виконавцем за договором спричинило неможливість здійснення вчасної оплати замовником товарів та робіт, оскільки до матеріалів справи долучено додаткові угоди до договору, за якими замовник погоджував зміну строків виконання зобовязань ПП «ПроНет».

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 211212 від 19.04.2013 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 3015318,59 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 445142,91 грн. пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 11.1 договору у випадку несвоєчасного або неповного виконання замовником грошових зобов'язань, передбачених цим договором, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування, за кожний день прострочення, від суми простроченого платежу.

Розмір пені, визначений позивачем, становить 445142,91 грн., у тому числі за період з 17.03.2015 р. до 10.08.2015 р. на суму 1683622,41 грн. в сумі 247492,49 грн., з 18.03.2015 р. до 10.08.2015 р. на суму 240707,34 грн. в сумі 35143,27 грн., з 20.03.2015 р. до 10.08.2015 р. на суму 65794,66 грн. в сумі 9474,43 грн., з 24.03.2015 р. до 10.08.2015 р. на суму 822948,72 грн. в сумі 115212,82 грн., з 05.02.2015 р. до 10.08.2015 р. на суму 202245,46 грн. в сумі 37819,90 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що передбачений договором розмір 0,1% пені згідно з розрахунком не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Поряд з цим, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З урахуванням викладеного, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом, становить 444131,68 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
1683622.4117.03.2015 - 10.08.20151470.1 %247492.49
240707.3418.03.2015 - 10.08.20151460.1 %35143.27
65794.6620.03.2015 - 10.08.20151440.1 %9474.43
822948.7224.03.2015 - 10.08.20151400.1 %115212.82
202245.4605.02.2015 - 05.08.20151820.1 %36808.67
У звязку з наведеним, вимога ПП «ПроНет» про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить вимогу про визнання п. 11.1 договору недійсним в частині «Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції», а також вимогу щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 551263,82 грн.

Дослідивши матеріали справи, надані до справи докази, вивчивши подані сторонами пояснення, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зазначених вимог з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивач посилається на те, що наведена норма частини 2 ст. 625 ЦК України є імперативною і сторони, укладаючи договір, не можуть відступити від її приписів.

В обґрунтування своєї позиції позивач надав суду науковий висновок Науково-дослідного сектору Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого від 15.07.2015 р., відповідно до якого було визначено, що норма, передбачена в ч. 2 ст. 625 ЦК України, стосовно сплати боргу боржником кредитору з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення є імперативною, а також, що сторони при укладенні договору не можуть відступити від положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та відмовитись від урахування індексу інфляції на суму боргу, і що положення договору, в якому сторони відмовились від урахування індексу інфляції на суму боргу у випадку прострочення виконання грошового зобовязання, суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Слід зазначити, що згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені ними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу приписів ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недотримання зазначеної вимоги, за змістом ст. 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Слід зазначити також, що згідно зі ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 6-230цс14 вказується, що принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Таким чином, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: 1) існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; 2) заборона випливає із змісту акта законодавства; 3) така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Слід зазначити, що пряма заборона у ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо можливості відступати від її положень відсутня. Також із суті відносин між сторонами не випливає недопустимості відступити від положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України не є імперативною нормою, у звязку з чим вимога позивача про визнання п. 11.1 договору недійсним в частині «Прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції» не підлягає задоволенню судом, оскільки не суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з приписами статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 11.1 укладеного між сторонами договору прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції.

З наведеного вбачається, що сторони скористались передбаченим чинним законодавством принципом свободи договору та у п. 11.1 договору визначили, що прострочені платежі сплачуються виконавцю без врахування індексу інфляції, і, відповідно, у позивача відсутнє право щодо нарахування інфляційних втрат за порушення відповідачем термінів оплати зобовязань за договором № 211212 від 19.04.2013 р., у звязку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат не підлягає задоволенню судом.

ОСОБА_3 доводів учасників процесу та поданих доказів наведених вище висновків суду не спростовують.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ПП «ПроНет».

Стосовно розподілу у даній справі судових витрат слід зазначити наступне.

ОСОБА_5 витрат зі сплати судового збору, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, повязані з оплатою ПП «ПроНет» послуг адвоката в розмірі 48120,00 грн.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України «Про адвокатуру».

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Відповідно до ст. 4 Правил адвокатської етики (схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999 р. № 6/VI), клієнт - особа, права і свободи якої адвокат захищає або чиї законні інтереси він представляє, або котрій він безпосередньо надає правову допомогу в інших формах, передбачених чинним законодавством. Угода про надання правової допомоги - договір (контракт), згідно з яким одна сторона - адвокат, що практикує індивідуально, або адвокатське об'єднання - приймає на себе доручення іншої сторони - клієнта (або його представника) - про надання клієнту юридичної допомоги обумовленого ним виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених угодою, а інша сторона - клієнт (або його представник) - зобов'язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також у випадку необхідності - фактичні витрати, пов'язані з виконанням угоди. Угодою можуть передбачатися також інші умови надання юридичної допомоги. Гонорар - передбачена угодою про надання правової допомоги винагорода за виконані адвокатом дії по наданню правової допомоги; гонорар не включає кошти, що вносяться клієнтом (його представником) на покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням угоди.

Як вбачається із матеріалів справи, факт наявності правовідносини між позивачем та ОСОБА_6 обєднанням «Юридична фірма «ОСОБА_7 та Партнери» підтверджується договором № 0720-665 від 25.05.2015 р., відповідно до якого юридична фірма зобовязувалась за завданням замовника надавати юридичні послуги стосовно справи господарського суду Київської області № 911/2171/15 на умовах, визначених цим договором.

Сплата позивачем вартості наданих адвокатських послуг підтверджується актом № 15067 від 17.06.2015 р. здачі-прийняття виконаних робіт та платіжним дорученням № 14738 від 26.06.2015 р., які наявні в матеріалах справи.

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Позивачем надано суду копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1297 від 30.03.1999 р., виданого ОСОБА_7, а також довідку АО «Юридична фірма «ОСОБА_7 та Партнери» № 29597 від 13.07.2015 р. на підтвердження надання юридичних послуг ПП «ПроНет» стосовно справи № 911/2171/15 саме адвокатом ОСОБА_7

Водночас, матеріали справи не містять будь-яких документальних доказів представництва інтересів позивача у даній справі адвокатом ОСОБА_7 в суді під час розгляду справи № 911/2171/15. Так, до справи не надано жодного документу, підписаного представником ПП «ПроНет» ОСОБА_7 Водночас, у засідання суду представник ПП «ПроНет» ОСОБА_7 не зявлявся.

Відтак, участь адвоката у розгляді даної справи вбачається лише з документів, складених позивачем як замовником юридичних послуг та їх виконавцем, а також зазначеною вище довідкою АО «Юридична фірма «ОСОБА_7 та Партнери» № 29597 від 13.07.2015 р., яка є одностороннім документом виконавця послуг за укладеним з ПП «ПроНет» договором.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для покладення на відповідача витрат позивача, повязаних з оплатою послуг адвоката в розмірі 48120,00 грн., оскільки інтереси ПП «ПроНет» в суді під час розгляду даної справи, за наявним в ній матеріалами, представляв ОСОБА_2 на підставі довіреності б/н від 10.04.2015 р., виданої ПП «ПроНет».

Також позивач просить суд покласти на відповідача понесені підприємством судові витрати в сумі 15000,00 грн. на отримання висновку правової експертизи положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини пятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові на позивача, а при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як слідує з матеріалів справи, витрати в сумі 15000,00 грн. не є витратами, які можуть бути покладені судом на відповідача, оскільки вони були понесені ПП «ПроНет» для отримання висновку щодо підтвердження своєї правової позиції застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка не була взята до уваги судом, оскільки у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною частини пункту 11.1 договору та стягнення інфляційних втрат судом було відмовлено.

Судовий збір у даній справі, відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргідроенерго» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, код 20588716) на користь Приватного підприємства «ПроНет» (01014, м. Київ, Печерський р-н, вул. Струтинського, 6, код 21680 (три мільйони п'ятнадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 59 коп. основного боргу, 444131 (чотириста сорок чотири тисячі сто тридцять одну) грн. 68 коп. пені, 69189 (шістдесят девять тисяч сто вісімдесят девять) грн. 01 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 17.08.2015 р.

Головуючий суддя В.М. Бабкіна

Суддя Д.Г. Заєць

Суддя А.Ю. Кошик