ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.08.2015 Справа № 905/117/15

за позовом прокурора м. Маріуполя, м. Маріуполь, Донецька область

до Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецька область,

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь, Донецька область

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку.

Суддя Говорун О.В.

Представники сторін:

від позивача (Прокурор) ОСОБА_2, посвідчення № 028256 від 15.08.2014;

від відповідача 1 - не зявився;

від відповідача 2 - ОСОБА_3, свідоцтво №1449 від 18.12.2002.

Прокурор міста Маріуполя (далі прокурор) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області (далі відповідач 1) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач 2) про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку.

07.08.2015 прокурором була подана заява в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), в якій останній просить визнати незаконними та скасувати п.1.1.4 рішення №6/31-3945 від 26.11.2013, п.1.4 та п.6 рішення №5/22-3978 від 24.06.2008, визнати недійсним договір оренди та зобовязати повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач 1 прийняв рішення про надання відповідачу 2 земельної ділянки в оренду, а в подальшому і рішення про поновлення договору оренди в порушення вимог земельного законодавства, оскільки кіоск, що розміщений на цій ділянці, розташований з порушенням охоронної зони. Також, була змінена площа земельної ділянки. Крім того, на думку позивача відповідач 2 не скористався своїм переважним правом на продовження строку дії договору оренди. З огляду на викладене прокурор звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами.

Відповідач 1 у письмових поясненнях заперечив проти задоволення позову, з огляду на законність прийнятих рішень та враховуючи що відповідач 2 мав переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Крім того, просить суд застосувати позовну давність до вимог прокурора.

Відповідач 2 у відзиві на позов та у додаткових поясненнях до відзиву заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що він законно використовує орендовану земельну ділянку, рішення були прийняті відповідачем 2 законно, а укладати договір оренди земельної ділянки від 31.12.2013 на новий строк він мав переважне право перед іншими. Крім того, відповідач 2 просить суд застосувати позовну давність до вимог прокурора.

Ухвалою господарського суду від 27.07.2015, за клопотанням відповідача 2, строк розгляду справи був продовжений до 10.08.2015.

Суд, заслухавши прокурора та представника відповідача 2, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням відповідача 1 «Про погодження приватному підприємцю ОСОБА_1 місць розміщення кіосків з ремонту мобільних телефонів та дозволу розробки проектів відводу земельних ділянок у районах міста» від 25.12.2007 №5/17-3308 (далі рішення №5/17-3308) було погоджено відповідачу 2 місця розміщення кіосків з ремонту мобільних телефонів на земельних ділянках, площею 7,5 м2, зокрема, в Жовтневому районі по пр. Леніна, 102, кадастровий номер земельної ділянки :04:003:0213 та було дозволено останній розробку проектів відводу земельних ділянок для встановлення обєктів (т.1 а.с.90).

Рішенням відповідача 1 «Про надання земельних ділянок в Жовтневому, Іллічівському та Приморському районах міста приватному підприємцю ОСОБА_1С.» від 24.06.2008 №5/22-3978 (далі рішення №5/22-3978) було вирішено, зокрема, затвердити проекти землеустрою з відводу та надання із земель запасу житлової та громадської забудови в оренду строком на 3 роки приватному підприємцю ОСОБА_1 для ремонту електропобутових товарів (установка та подальше функціонування кіосків з ремонту мобільних телефонів): земельну ділянку (кадастровий номер :04:003:0213), площею 0,00075га в Жовтневому районі по пр. Леніна, 102 (т.1 а.с.91).

Відповідно до п.п. 5,8 рішення №5/22-3978, було встановлено земельний сервітут на земельну ділянку площею 0,00075 га по пр. Леніна, 102 в Жовтневому районі міста, яка знаходиться в оренді у відповідача 2, з метою забезпечення безперешкодної експлуатації лінійних інженерних мереж ВАТ по газопостачанню і газифікації «Маріупольгаз» та запропоновано відповідачу 2 укласти договори на встановлення земельних сервітутів та зареєструвати їх у Маріупольському міському відділі Донецького регіонального філіалу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

14.05.2010 між відповідачами був укладений договір оренди земельної ділянки відповідно до умов якого відповідач 1 надає, а відповідач 2 приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по пр. Леніна, 102 у Жовтневому районі м. Маріуполя (т.1 а.с.92-93).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,000750га (п.2.1 договору оренди земельної ділянки).

Договір укладено на 3 роки до 06.10.2013 року (п.3.1 договору оренди земельної ділянки).

Згідно акту обстеження та узгодження меж земельної ділянки відповідача 2 для функціонування кіоску з ремонту мобільних телефонів по пр. Леніна, 102 у Жовтневому районі м. Маріуполя від 04.04.2013, за результатами проведення обстеження на місцевості меж земельної ділянки відповідача 2, було встановлено, що межі та розміри земельної ділянки не порушені, цільове призначення не змінилось, суміжним землекористувачем є Маріупольська міська рада; площа земельної ділянки складає 0,0008 га; на земельну ділянку є договір оренди від 14.05.2010 (т.1 а.с.100).

Рішенням відповідача 1 «Про поновлення строків оренди земельних ділянок для експлуатації обєктів побутового обслуговування населення у Жовтневому, Іллічівському та Приморському районах міста приватному підприємцю ОСОБА_1С.» від 26.11.2013 №6/31-3945 було вирішено, зокрема, затвердити технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (поновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та поновити на 5 років строк оренди земельних ділянок приватному підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування кіосків з ремонту мобільних телефонів), зокрема, в Жовтневому районі м. Маріуполя по пр. Леніна, 102, площею 0,0008га (кадастровий номер :04:003:0213) (т.1 а.с.88-89).

31.12.2013 між відповідачами був укладений договір оренди земельної ділянки відповідно до умов якого відповідач 1 надає, а відповідач 2 приймає в строкове платне користування земельні ділянки, зокрема, по пр. Леніна, 102 у Жовтневому районі м. Маріуполя (т.1 а.с.94-96).

В оренду передається, зокрема, земельна ділянка площею 0,0008га (п.2.1 договору оренди земельної ділянки).

Договір укладено на 5 років до 26.11.2018 року (п.3.1 договору оренди земельної ділянки).

За змістом наданих відповідачем 2 документів податкової звітності, зокрема, податкової декларації з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2013 рік (т.2 а.с.25-28), відповідач 2 за 2013 рік здійснював користування та оплату за користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14.03.2014, відповідач 2 є орендарем земельної ділянки по пр. Леніна, 102 у Жовтневому районі м. Маріуполя, загальною площею 0,0008га, строком на 5 років (т.1 а.с.202).

В акті обстеження технічного стану дома (конструктиву) від 23.01.2014 зазначається, зокрема, що кіоск відповідача 2 розташований із порушенням охоронної зони (1,5м від газопроводу), а також на відстані 5,7м від житлового будинку (т.1 а.с.40), також листом №07-0841-02 від 21.03.2014 виконавчий комітет Маріупольської міської ради повідомив, зокрема, що під обєктом знаходиться мережа газопостачання (т.1 а.с.121).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.03.2014, проведеної Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, встановлено, що відповідачем 2 використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: пр. Леніна, б. 102 в м. Маріуполі у відповідності до рішення міської ради №6/31-3945 від 26.11.2013 (а.с.123).

В листі №06-499 від 28.03.2014 ПАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», адресованому прокурору міста Маріуполя, повідомлялося, що по пр. Леніна, 102 проходить підземний газопровід низького тиску умовним діаметром 100мм, та згідно Правил безпеки систем газопостачання України, відстань по горизонталі від підземного газопроводу низького тиску до фундаментів будівель та споруд має складати 2м, впродовж траси підземного газопроводу мають бути виділені полоси шириною по 2м з обох сторін від осі газопроводу в межах яких не допускається … розміщення … кіосків та інших споруд. Відстань від підземного газопроводу та споруд складає 0,5м. Договір сервітуту Відповідачем 2 з Маріупольгаз не укладався (т.1 а.с.111).

Листом №2901 від 10.04.2014 Головне управління МВС України в Донецькій області повідомило, що обєкт відповідача розташований з порушенням п.3.7 ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» (т.1 а.с.112).

Листом №08/109 від 16.04.2014 Державна інспекція сільського господарства в Донецькій області повідомила Прокуратуру міста Маріуполя, що за результатами проведеної перевірки об'єкту, розташованого за адресою: пр. Леніна, б. 102 в м. Маріуполі встановлено, що земельна ділянка використовуються відповідачем 2 в порушення ст.96 та ст.112 Земельного кодексу України, а саме без дотримання охоронних зон мереж водопостачання та газопостачання (т.1 а.с.41), про що інспекцією був складений акт перевірки дотримання субєктами господарювання вимог законодавства від 10.04.2014 №08/04/14-396210 (т.1 а.с.104-108).

Листом №123 від 23.07.2015 КП «Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр» повідомив відповідача 2, що згідно додатків 1, 5, 19 до Постанови Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1052 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (із змінами), кількісний облік земель здійснюється у цілих одиницях, до 1м2 або до 0,0001га, тобто площа 0,000750га округлюється до 0,0008га. Геометричні розміри земельної ділянки не змінились, площа земельної ділянки становить 7,5 м2 (3м х 2,5м) (т.2 а.с.68-69).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст.124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.393 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно зі ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно рішення відповідача 1 №5/17-3308, відповідачу 2 було погоджено місця розміщення кіосків та дозволено розробку проекту відводу земельних ділянок для встановлення обєктів.

За замовленням відповідача 2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для встановлення та подальшого функціонування кіоску з ремонту мобільних телефонів на пр. Леніна, 102 в м. Маріуполі.

Рішенням відповідача 1 №5/22-3978 зазначений проект було затверджено та земельну ділянку було надано відповідачу 2 в оренду. Жодних обмежень чи обтяжень щодо спірної земельної ділянки не встановлено.

Позивачем не доведено розміщення кіоску на фундаменті, а відстань від мережі газопостачання, згідно ДБН 360-92, вимірюються саме до фундаментів будівель і споруд. Крім цього, в акті обстеження технічного стану дома (конструктиву) від 23.01.2014 відстань до будинку становить 5,7 м., однак, згідно план-схеми земельної ділянки акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.03.2014, відстань становить 8,8м. Недоведена позивачем і відстань від кіоску до перехрестя.

Доводи позивача щодо незаконності прийняття рішень відповідачем 1 зводяться до порушення правил розміщення на земельній ділянці кіоску. Використання земельної ділянки з порушенням вимог законодавства, а саме розташування кіоску з порушенням відповідних вимог, не може свідчити про незаконність прийняття рішення про надання такої ділянки в оренду. Порушені права територіальної громади внаслідок встановлення з порушенням вимог обєкту на земельній ділянці, не можуть бути захищені шляхом визнання недійсним та скасування акту органу місцевого самоврядування про надання такої ділянки в користування.

Позивачем не доведено неможливість надання спірної ділянки в оренду.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем незаконності прийнятого відповідачем 1 рішення №5/22-3978.

Відповідно до п.20 рішенням відповідача 1 «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 21.02.2012 №6/16-1563 «Про затвердження умов надання земельних ділянок на території Маріупольської міської ради», було вирішено, зокрема, дозволити розробку технічної документації по землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) всім зацікавленим особам в разі поновлення договорів оренди земельних ділянок.

На виконання зазначеного вище рішення відповідач 2 звернувся до Колективного підприємства «Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельних ділянок в натурі (на місцевості), яка була виготовлена та рішенням №6/31-3945 затверджена. Цим же рішенням відповідачу 2 було поновлено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 33 Закону України «Про оренду», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Позивачем не надано доказів в підтвердження наявності заперечень відповідача 1 щодо поновлення договору оренди.

Крім того, посилання прокурора на неправомірну зміну площі орендованої відповідачем 2 земельної ділянки з 0,00075га на 0,0008га, не приймаються судом до уваги, з огляду на те, що площа земельної ділянки змінена не була (геометричні розміри залишились незмінними: 3м х 2,5м), оскільки при створенні електронного документу на земельну ділянку для внесення даних у Національну кадастрову систему, згідно Порядку ведення Державного земельного кадастру, було здійснено округлення площі до цілих одиниць.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач 2 скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки з відповідачем 1. Порушення строків укладання договору оренди земельної ділянки, у разі реалізації орендарем свого переважного права на поновлення цього договору, не тягне за собою визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки в користування. Таке зволікання може бути оскаржено в суді.

Отже, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення відповідача 1 № 6/31-3945 від 26.11.2003.

Згідно з ч. 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Положеннями ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішень відповідача 1 №5/22-3978 та № 6/31-3945, задоволенню не підлягають також і вимоги позивача про визнання договору оренди від 31.12.2013 недійсним та зобовязання відповідача 2 повернути земельну ділянку, у звязку з тим, що зазначені вимоги були обґрунтовані незаконністю прийняття вищевказаних рішень відповідачем 1.

Також, судом прийнято до уваги, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Таким очікуванням, є також і право відповідача 2 на оренду земельної ділянки для зайняття підприємницькою діяльністю.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Суд зазначає, що з урахуванням зазначених висновків рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003, за відсутності протиправної поведінки відповідача 2 у орендних правовідносинах та відсутності факту порушень законодавства, суд вважає, що вимоги прокурора порушують справедливий баланс суспільних інтересів та можуть привести до порушення права відповідача 2 на мирне володіння майном, а саме на оренду земельної ділянки, гарантоване ст.1 протоколу 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги прокурора такими, що не підлягають задоволенню.

Суд не застосовує позовну давність до спірних правовідносин, заявленої відповідачем 1 та відповідачем 2, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, а отже не встановлено порушених прав позивача, то, відповідно, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Згідно ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарські витрати розподілити відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, через господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 17 серпня 2015 року.

Суддя О.В. Говорун