РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/15440/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерекспрес"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрегатметал"

про стягнення (повернення) грошових коштів в розмірі 88 210,16 грн.

Суддя О.С. Комарова

В судовому засіданні брали участь:

від позивача: Єдинок А.О. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 11 серпня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерекспрес", 16 червня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 24.03.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрегатметал" про стягнення (повернення) грошових коштів в розмірі 88 210,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як постачальник, не повернув покупцю сплачену ним попередню оплату за поставлений товар неналежної якості за договором поставки, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 18.06.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/15440/15 та призначено розгляд справи на 21.07.2015 року.

Через відділ діловодства суду 16.07.2015 р. від позивача надійшли документи, які було долучено судом до матеріалів справи.

Представники позивача в судовому засіданні 21.07.2015 року позовні вимоги підтримали, дали усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 21.07.2015 року не з'явився, вимог ухвали не виконав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2015 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, до 11.08.2015 року.

В судовому засіданні 11.08.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та дав усні пояснення по суті спору, представник відповідача не з'явився в судове засідання, вимог ухвали не виконав.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2014 року між позивачем (надалі - Покупець або Отримувач) та відповідачем (далі по тексту - Постачальник або Продавець) (разом - сторони) було укладено договір поставки № АМ1114 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого на умовах Договору постачальник зобов'язаний передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в даному Договорі, металопрокат (далі по тексту «Товар»), асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах та/або Специфікаціях, оформлених як додатки до даного Договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору якість товару, що поставляється, повинна відповідати нормативно-технічним характеристикам, вказаним у Специфікаціях та супровідних документах на Товар. Кількість кожної партії товару узгоджується Сторонами в рахунках-фактурах та/або Специфікаціях до Договору. З моменту прийняття та оплати покупцем рахунку-фактури партія вважається узгодженою між сторонами.

Умовами п. 3.4. Договору, встановлено, що оплата всієї вартості товару, вказаного у рахунку, здійснюється шляхом 100% передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку або на інших умовах вказаних у Специфікаціях до даного Договору поставки. У разі одержання від покупця передплати частково (якщо це не суперечить умовам розрахунків), постачальник має обов'язки з поставки товару лише на суму одержаних коштів. Оплата свідчить про згоду покупця із характеристиками товару, вказаними постачальником у рахунку-фактурі.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 Договору поставка товару здійснюється відповідно до міжнародних Правил тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 р., з урахуванням особливостей, встановлених цим Договором. Строк поставки товару - протягом 10 (десяти) робочих днів після 100% передоплати. Інші строки поставки та умови оплати окремих партій товару узгоджуються сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що покупець та постачальник дають згоду на здійснення приймання товару:

-за кількістю - в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання продукції виробнично - технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженою Постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, в частині, що не суперечить умовам даного Договору; і

-за якістю - в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7, в частині, що не суперечить умовам даного Договору.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору ним було перераховано на поточний рахунок відповідача грошову суму за наданий товар в розмірі 88 210,16 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 28 від 05.12.2015 р., № 29 від 08.12.2014 р, та № 30 від 10.12.2012 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до накладної № РН-0000568 від 10.12.2014 р. позивачем був отриманий товар, проте згодом останнім було виявлено, що оспорюваний товар не відповідає хімічним показникам, що передбачені для сталі цього типу. Факт даного дефекту підтверджується свідоцтвами експертних досліджень № 205 та № 206 від 15.12.2014 року.

Оцінивши в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом, 03 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № АМ1114, відповідно до п. 1.1. якого на умовах Договору постачальник зобов'язаний передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в даному Договорі, металопрокат, асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах та/або Специфікаціях, оформлених як додатки до даного Договору, які є його невід'ємними частинами.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору відповідач передав товар на суму 88 210,16 грн., що підтверджується видатковою накладною №-0000568 від 10.12.2014 року (належним чином засвідчена копія накладної міститься в матеріалах справи), а позивач отримав товар, що підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні.

Як стверджує позивач, взяті на себе зобов'язання за Договором відповідач, постачальник, належним чином не виконав, в передбаченому Договором порядку та строк, поставив відповідно до видаткової накладної товар неналежної якості, що підтверджується свідоцтвами експертних досліджень № 205 та № 206 від 15.12.2014 року (копії експертних досліджень в матеріалах справи).

Як встановлено судом, в якості підтвердження факту постачання відповідачем неякісної продукції позивач посилається на свідоцтва експертних досліджень № 205 та № 206 від 15.12.2014 року.

Під час аналізу зазначених свідоцтв судом встановлено, що позивачем не було здійснено прийомку товару за якістю з розумінні Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою Постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7 (далі - Інструкція П-7), тобто порушено п. 5.2 Договору.

А саме - всупереч п.п. 29, 30 Інструкції № П-7 позивачем не було складено акт, а також не було викликано уповноваженого представника відповідача для проведення спільного дослідження щодо виявлення дефектів в товарі, що передбачено вищезазначеним п. 29 Інструкції, де вказано, що «По результатам приемки продукции по качеству и комплектности с участием представителей, указанных в п.п. 19 и 20 настоящей Инструкции, составляется акт о фактическом качестве и комплектности полученной продукции. Акт должен быть составлен в день окончания приемки продукции по качеству и комплектности. Акт должен быть подписан всеми лицами, участвовавшими в проверке качества и комплектности продукции.»

Таким чином, позивачем були порушені умови прийому товару по якості на підставі п.п. 29, 30 передбачені «Інструкцією про порядок приймання продукції виробнично - технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженою Постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробнично - технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженою Постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 року № П-7, що передбачено п. 5.2 Договору, а саме були порушені п. 29 та п. 30 вищезазначених Інструкцій, оскільки обов'язком позивача було складання акту про виявлені дефекти за участю уповноваженого представника постачальника (виробника). Проте, позивач не виконав вимоги Договору, чим порушив права постачальника.

Водночас, якщо при прийнятті товару було виявлено невідповідність якості або кількості, то покупець зобов'язаний прийняти товар на відповідальне зберігання і протягом 24 годин викликати представника постачальника для участі в прийманні та складанні двостороннього акту. Якщо постачальник не з'явився в триденний строк з моменту отримання виклику без урахування часу, необхідного для проїзду, покупець має право самостійно скласти акт прийому товару без участі представника постачальника за участі відділу технічного контролю покупця

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що свідоцтва про проведені експертні дослідження № 205 та № 206 від 15.12.2014 року, не можуть вважатись належними і допустимими доказами в підтвердження заявлених позовних вимог.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати відповідачу у справі № 910/15440/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.08.2015 року.

Суддя О.С. Комарова