номер провадження справи 18/68/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 справа № 908/2250/15-г

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, 2, тел. )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ" (83030, м. Донецьк, вул. Майська, 86, тел. )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (04073, місто Київ, проспект Московський, 9, корпус 5, офіс 101)

про витребування майна з незаконного володіння

головуючий суддя Носівець В.В.,

судді Попова І.А., Давиденко І.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Самокиша В.Ю., довіреність № 23-12/14-34 від 23.12.2014 р., паспорт серія СМ № 499345 від 09.01.2003 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 03.04.2015 р. звернувся позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" з позовною заявою до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ" про витребування майна з незаконного володіння.

Ухвалою суду від 06.04.2015 року порушено провадження у справі № 908/2250/15-г, присвоєно справі номер провадження 18/68/15, судове засідання призначене на 13 травня 2015 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", строк вирішення спору продовжувався, розгляд справи відкладався на 02.06.2015 р. та 17.06.2015 р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області № 01-04/226/15 від 17.06.2015 р. справу № 908/2250/15-г передано на колегіальний розгляд у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя - Носівець В.В., судді - Попова І.А., Давиденко І.В..

Ухвалами суду від 17.06.2015 р. справу передано та прийнято на колегіальний розгляд у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя - Носівець В.В., судді - Попова І.А., Давиденко І.В., судове засідання призначено на 30.07.2015 р.; розгляд справи відкладався на 06.08.2015 р. Ухвалою суду від 30.07.2015 р. позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору повернуто ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» без розгляду. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений 06.08.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача повторно у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, документи, витребувані судом, не надав. Підставою для звернення з позовом зазначено наступне: на підставі укладеного договору фінансового лізингу № L383-03/07 від 22.03.2007 р. ТОВ "ШБ "Альтком" набуло у володіння та користування майно Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810275, з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, яке і використовувало належним чином на території міста Донецька та області для будівництва об'єктів автошляхового та авіаційного господарства держави. У зв'язку з виникненням з травня 2014 р. непередбачуваних обставин - діяльності терористичних організацій та проведення ними воєнних дій на території м. Донецьк та області (фактично обставин непереборної сили), виникла реальна загроза значного пошкодження або повної втрати цього майна. Задля недопущення цього та з метою збереження майна підприємство, уклавши з відповідачем договір б/н від 03.06.2014 р. та відповідний акт приймання-передачі № 1 від 03.06.2014 р., передало дане майно на відповідальне зберігання строком до 30.12.2014 р. Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 08/01-15 від 08.01.2015 р. повернути майно у зв'язку із закінченням терміну відповідального зберігання, але отримав відповідь про те, що відповідач фактично не може це зробити у встановлені терміни, мотивуючи відсутністю власних співробітників у місці його зберігання в місті Донецьк та проходженням періодичних воєнних дій у цій місцевості. До даного часу відповідач не повернув зазначене майно. Згідно приписів ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: право володіння, право користування. Положеннями частини 1 ст. 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підстав договору з власником або особою, на якій майно було передане власником. Договором фінансового лізингу (оренди) № L383-03/07 від 22.03.2007 р. визначено, що в момент підписання Акту приймання-передачі до лізингоодержувача переходять та зберігаються за ним протягом строку дії договору наступні права та ризики: право володіння та користування. Відповідач, незаконно утримуючи у себе майно, порушує право позивача як законного володільця - лізингоотримувача за договором фінансового лізингу № L383-03/07 від 22.03.2007 р. на володіння і користування майном: Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810275. Згідно положень ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Позивач з посиланням на ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України просить витребувати у відповідача майно - Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810275, з незаконного володіння і передати його у володіння позивачу.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився. Про час та місце судового засідання відповідача повідомлено на офіційному веб-сайті господарського суду Запорізької області - 22.04.2015 р., 19.05.2015 р., 03.06.2015 р., 22.06.2015 р., 31.07.2015 р., внаслідок відсутності здійснення пересилання поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта». Зазначене свідчить, що судом вжиті заходи повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, призначення судового засідання, місце і час розгляду справи та дотримані приписи листа ВГСУ від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» з наступними змінами та доповненнями.

Представник третьої особи (ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль») підтримав свої заперечення, що викладені у письмових поясненнях по суті позову, що надані в судовому засіданні 02.06.2015 р. (арк.с. 52-53). Пояснив, що власник майна - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" за погодженням та сприянням ТОВ "ШБ "Альтком" здійснив 04.09.2014 р. огляд предмету лізингу - Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810275, на трасі Київ-Харків, про що складений відповідний акт та здійснена фотофіксація предмета лізингу, який переданий згідно договору фінансового лізингу за актом приймання-передачі у тимчасове володіння і користування ТОВ "ШБ "Альтком". Таким чином, спростовуються твердження позивача про те, що предмет лізингу нібито був переданий "на зберігання" 03.06.2014 р. ТОВ "Торг-Строй Компанія" в м. Донецьк (або в іншому місці). Тобто підтверджується, що предмет лізингу продовжує перебувати у володінні та користуванні у ТОВ "ШБ "Альтком" у визначеному цим актом місці станом на вказану дату. До того ж, позивач, відповідно до умов договору фінансового лізингу, не повідомляв лізингодавця/власника про обставини, які унеможливлюють його виконання та не звертався за дозволом до лізингодавця/власника - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" про передачу предмета лізингу "на зберігання" третій особі. Відповідно до вимоги п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 400 ЦК України та згідно договору фінансового лізингу позивач, який є лізингоодержувачем, зобов'язаний повернути за закінченням строку лізингу та за відсутністю правових підстав для подальшого володіння та користування предметом лізингу власникові/лізингодавцю - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" предмет лізингу. Крім того, звернуто увагу суду, що рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/575/15-г (суддя Дроздова С.С.) від 14.04.2015 р. позовні вимоги лізингодавця - ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" до ТОВ "ШБ "Альтком" про витребування предмета лізингу, у зв'язку із закінченням строку лізингу, задоволені. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. З урахуванням зазначеного, просив в позові відмовити.

Заслухавши представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль" (лізингодавець, третя особа у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (лізингоодержувач, позивач у справі) 22.03.2007 р. уклали договір фінансового лізингу № L383-03/07 (надалі - договір лізингу).

Відповідно до п. 1.1 договору лізингу лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до цього договору) (предмет лізингу), і лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Предметом лізингу є: Тандемний каток НD 110 фірми НАММ серійний номер Н1810275.

На виконання умов договору лізингу, лізингодавець придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу та передав у тимчасове володіння та користування лізингоодержувачу, що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 16.08.2007 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком" (поклажодавець, позивач по справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "Торг-Строй Компанія" (зберігач, відповідач по справі) 03.06.2014 р. уклали договір зберігання (надалі - договір зберігання).

Пунктом 1.1 договору зберігання визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього договору рухоме майно (спеціальну будівельну техніку та автомобілі), відповідно та на підставі акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. Пунктом 1.3 договору зберігання визначено, що зберігання майна буде здійснюватися на території міста Донецька. Згідно п. 6.2. договору зберігання строк дії цього договору закінчується 30.12.2014 р.

Про факт виконання зобов'язань за договором позивач надав суду акт приймання передачі від 06.07.2014 р., за яким спірне майно передано позивачем товариству "Торг-Строй Компанія".

Листом від 08.01.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути йому як законному володільцю майно, передане за договором зберігання від 03.06.2014 р. Відповідачем надана відповідь (лист № 03/01/15 від 09.01.2015 р.; арк.с. 30) про неможливість повернення техніки внаслідок проходження на території м. Донецька бойових дій.

Через неповернення відповідачем в добровільному порядку предмету зберігання, позивач, керуючись ст. 400 ЦК України, за захистом порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про витребування майна з незаконного володіння задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Нормами ст. 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право володіння означає наявність у власника юридично закріпленої можливості фактично посідати, панувати над річчю (майном), можливість впливати на неї у будь-який момент, здійснювати щодо неї свою волю. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати припиняти юридичну долю речі (майна).

З правового аналізу ст. 400 ЦК України вбачається, що застосування вказаної статті має на меті захист від незаконного недобросовісного володільця.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову - це фактичні обставини з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, які необхідні для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. Суд позбавлений права самостійно змінювати предмет або підставу позову.

Як встановлено, правовідносини сторін щодо спірного майна витікають з договору зберігання, укладеного 03.06.2014 р., та спір пов'язаний з невиконанням зберігачем своїх зобов'язань щодо повернення майна. Тобто, відповідач не є недобросовісним незаконним володільцем, оскільки в даному випадку майно передано відповідачу за договором зберігання та правовідносини сторін мають зобов'язальний характер.

Таким чином, в даному випадку правовідносини сторін врегульовано приписами цивільного законодавства, а саме глави 66 ЦК України, якою передбачено наслідки невиконання сторонами договору зберігання своїх зобов'язань. Отже, позивач не може витребувати майно у заявлений спосіб, оскільки відносини зберігання передбачають інші способи захисту порушеного права зберігача і поклажодавця та порядок врегулювання спорів.

Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 2 статті 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи надані документи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем документально та нормативно не доведені, внаслідок чого задоволенню не підлягають.

Пояснення та заперечення третьої особи знайшли підтвердження та прийняті судом до уваги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Головуючий суддя В.В. Носівець

Суддя І.А. Попова

Суддя І.В. Давиденко

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 10 серпня 2015 р.