ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2015 р. Справа № 926/470/15

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кордюк Г.Т.

суддів Данко Л.С.

Марко Р.І.

При секретарі судового засідання: Ляпінському В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», за № 14/2-615 від 08.06.15

на рішення господарського суду Чернівецької області від 02.06.15

у справі № 926/470/15

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача ДКП Управління "Тепловодоканал", м. Новодністровськ

про стягнення 876 484,95 грн.

за участю представників:

від позивача - Данилевський О.М. - представник;

від відповідача: не з'явились;

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.15 до складу судової колегії внесено зміни - замість суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л. введено суддів Данко Л.С. та Марко Р.І. з підстав, викладених у розпорядженні.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.03.2015 року у справі № 926/470/15 (суддя - Дутка В.В.) частково задоволено позов ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" та стягнуто з ДКП Управління "Тепловодоканал" на користь ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" - основний борг 554 325,40 грн., пеню 59 866,51 грн., інфляційні втрати 162 649,15 грн., три процента річних 38 746,95 грн., судовий збір 17 509,09 грн. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 60 673,78 грн. пені, 223,16 грн. трьох процентів річних - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на виконання укладеного 28.12.2012 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) договору № 13/2423-БО-38, продавець поставив покупцеві природний газ, за який покупець розрахувався з порушенням встановлених договором строків. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та п.7.2 Договору судом було стягнуто - основний борг, 3% річних, пеню та інфляційні втрати.

Зменшуючи розмір пені який підлягає до стягнення на 50%, місцевий господарський суд виходив з тих положень, що джерелом коштів комунального підприємства є надходження грошових коштів від споживачів, серед яких є бюджетні установи та організації, розрахунки яких залежать від бюджетного фінансування, загальний обсяг заборгованості з різниці в тарифах на послуги теплопостачання населенню становить 48 701 992,93 грн., причини невиконання грошового зобов'язання, фінансовий стан боржника, відсутністю тяжких наслідків для кредитора невчасним виконанням зобов'язання з боку боржника.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернівецької області від 02.06.15 року у справі № 926/470/15, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - подав апеляційну скаргу, з підстав неповноти з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що місцевий господарський суд безпідставно зменшив розмір пені, оскільки дослідив, на думку апелянта, лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не оцінивши при цьому об'єктивно чи є дані випадки винятковими, виходячи з інтересів обох сторін. Таким чином, на думку апелянта, судом неправильно застосовано ст. 83 ГПК України, ст. 551, 549 ЦК України та ст. 233 ГК України. На підставі викладеного, апелянт просить рішення господарського суду Чернівецької області від 02.06.15 року у справі № 926/470/15 скасувати в частині відмови у стягненні 59 866,51 грн. пені та прийняти нове рішення яким стягнути пеню в повному обсязі. В решті рішення залишити без змін. Також, на думку скаржника, судом не враховано приписи, викладені у п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року та практику Вищого господарського суду України за 2012 - 2014рр. по аналогічних справах, тому вважає, що рішення господарського суду підлягає скасуванню в частині зменшення розміру пені.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводи апеляційної скарги заперечив, наголошуючи на тому, що закупівля природного газу у позивача відповідачем здійснюється з метою надання послуг виключно бюджетним установам міста Новодністровськ (школам, дитячим дошкільним установам, лікарні, позашкільному навчальному закладу освіти, територіальному центру соціального обслуговування населення, центру зайнятості), що фінансуються з державного та місцевих бюджетів і заборгованість держави перед ДКМ Управління «Тепловодоканал» по різниці в тарифах, затверджених на послуги, що виробляються та транспортуються підприємством станом на 01.06.2014р. складає 3 596 873,06 грн., що підтверджується протоколом № 1 від 25.06.2015 року засідання комісії з розгляду та погашення заборгованості з різниці тарифах Новодністровської міської ради щодо виконання Постанови КМУ № 375 від 04.06.2015 року. На думку відповідача, місцевий господарський суд правильно встановив ступінь виконання ним зобов'язання перед позивачем, обгрунтовано врахував важкий фінансовий стан підприємства та те, що стягнення надмірно великих штрафних санкцій зачіпає не лише інтереси відповідача, але й населення міста Новодністровськ, тощо, що зумовило прийняття ним обгрунтованого та законного рішення.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернуте відділенням поштового зв'язку, та знаходиться у матеріалах справи.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

28.12.2012 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ДКП Управління "Тепловодоканал" (покупець) було укладено договір № 13/2423-БО-38 купівлі-продажу природного газу, згідно умов якого продавець взяв на себе обов'язок передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, що використовуватиметься виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивачем протягом січня-грудня 2013 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 2 426 022,04 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 19-25).

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання належним чином не виконав, за поставлений природний газ розрахувався лише частково що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 84-139), сплативши 1 871 696,64 грн., відтак сума боргу за використаний природний газ склала 554 325,40 грн.

Враховуючи, що відповідачем було допущено порушення умов договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, а саме - прострочення термінів оплати, позивачем нараховано пеню в розмірі 120 540,29 грн., 38 970,11 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості та 162 649,15 грн. збитків від інфляційних процесів.

31.03.2015 року відповідачем було подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 120 540,29 грн. на 80%.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання виникає, зокрема, з господарського договору.

Відповідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду належних доказів оплати за отриманий природній газ в сумі 554 325,40 грн., то господарський суд дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 554 325,40 грн., основного боргу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 2 вказаної статті зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок 3% річних та індексу інфляції, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення за весь час прострочення інфляційних втрат 162 649,15 грн. та трьох процентів річних 38 746,95 грн. підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними матеріалами справи.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що п.7.2. договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов п.6.1. договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України - це вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно поданого позивачем розрахунку, розмір пені складає 120 540,29 грн.

Господарським судом встановлено, що відповідач закуповував природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживалася переважно бюджетними установами міста Новодністровськ (школи, дитячі дошкільні установи, лікарні, позашкільні навчальні заклади освіти, територіальні центри соціального обслуговування населення, центр зайнятості). Відповідач працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджет та інші. Рівень відшкодування державою різниці у тарифах та собівартістю не покриває 100% собівартості. Затверджені державою обсяги різниці в тарифах не профінансовані у повній мірі.

В свою чергу відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені) до 80 %.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" «вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо».

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

Також суд враховує те, що невчасна оплата за одержаний газ спричинена невідповідністю затверджених тарифів на теплову енергію фактичним витратам на її виробництво, інфляційними процесами в економіці та невчасними розрахунками за спожитий газ населенням.

У п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру пені є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів. Оцінюючи наявні у справі матеріали, мотиви, які викладені у рішенні суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, зокрема, значний (понад 75%) ступінь виконання зобов'язань боржником по оплаті за отриманий природній газ, а також те, що з відповідача підлягає, окрім стягнення пені, річні та інфляційні нарахування, та враховуючи послуги, які надає відповідач своїм контрагентам (бюджетними установами міста Новодністровськ (школам, дитячим дошкільним установам, лікарням, позашкільним навчальним закладам освіти, територіальним центрам соціального обслуговування населення, центру зайнятості)), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов'язання до 50%, що становить 59 866,51 грн.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постановах за 2014-2015рр. по справах: № 921/1030/14-г/16 від 09.04.2015 року, № 921/167/13-г від 03.04.2014 року, № 922/4057/14 від 11.03.2015 року, № 908/2402/14 від 09.12.2014 року, № 916/1017/14 від 10.02.2015 року, № 923/1682/14 від 31.03.2015 року, № 906/1904/13 від 26.06.2014 року, № 914/3157/14 від 19.02.2015 року, № 902/804/14 від 02.12.2014 року.

Враховуючи викладене вище, перевіривши обґрунтованість виникнення суми основної заборгованості та вірність розрахунків 3% річних, інфляції та пені, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Львівської області правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 554 325,40 грн. суми основного боргу, 162 649,15 грн. інфляційних втрат, 38 746,95 грн. 3 % річних та зменшив розмір пені на 50%, що становить 59 866,51 грн., у задоволенні решти позовних вимог - відмовив, оскільки це не суперечить діючому законодавству, є арифметично вірним і колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Чернівецької області від 02.06.15 року.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідачем надано письмові пояснення, в яких зазначено, що підприємством вчиняються всі можливі заходи для погашення існуючої заборгованості (а.с. 50-60).

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, і, всупереч вищевказаних норм ГПК України, скаржником не подано доказів, які б спростовували правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

Зокрема, твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі, щодо того, що господарський суд не врахував обов'язкових обставин, викладених у ст. 233 ЦК України, на підставі яких судом може бути зменшено розмір пені, не зазначив у мотивувальній частині підстав неврахування аргументів, доводів та доказів позивача, не врахував практики ВГСУ та постанов Пленуму ВГСУ, спростовуються викладеним вище, оскільки господарським судом повною мірою досліджено всі обставини справи, майновий стан сторін, їх інтереси та обґрунтовано викладено у мотивувальній частині підстави зменшення розміру пені, з якою погоджується судова колегія апеляційної інстанції.

Щодо тверджень апелянта про те, що господарським судом Чернівецької області не взято до уваги майновий стан ПАТ «НАК «Нафтогаз України» і того факту, що відповідно до звіту про фінансові результати за 2014 рік за невиконання зобов'язань контрагентами, збиток компанії складає більше 62 мільярди гривень, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими та відхиляє, оскільки в матеріалах справи такий звіт відсутній, та не поданий представником позивача і в суді апеляційної інстанції. А тому доводи позивача є недоведеними у встановленому ГПК України порядку.

Також в апеляційній скарзі скаржник наводить ряд витягів із постанов Вищого господарського суду України, за якими, на його думку, доводиться неналежне дослідження місцевим судом обставин справи, однак щодо перелічених судових актів, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що такі лише підтверджують правильність правової позиції суду першої інстанції, оскільки у цих витягах визначені положення, які: заперечують можливість повного звільнення боржника від сплати пені; не допускають зменшення розміру пені за умови тяжкого фінансового становища, якщо це фінансове становище не підтверджено належними доказами; зобов'язує суд при зменшенні розміру пені встановити співвідношення розміру пені та розміру збитків і об'єктивно оцінити винятковість підстав для зменшення її розміру, тощо.

Таким чином, із наведеного випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення пені, місцевим судом взято до уваги майновий стан обох сторін по справі та оцінено співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, та те, що збитки кредитору не завдані. Підтвердженням цього також є і той факт, що у клопотаннях про зменшення розміру пені відповідач просив суд зменшити її розмір на 80% та, натомість господарським судом Чернівецької області клопотання про зменшення розміру пені задоволено частково (пеню зменшено на 50% від нарахованої суми). Відтак, в даному випадку судом дотриманий баланс інтересів сторін по справі та правомірно зменшено розмір неустойки.

З аналізу вищевказаного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому його належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

З врахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 02.06.15 року у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст. ст. 109, 110 ГПК України.

Повний текст постанови складений 11.08.2015 року

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т.

суддя Данко Л.С.

суддя Марко Р.І.