РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа № 918/455/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Опанасюк Р.О.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Яроцька Л.О. (в режимі відеоконференції)

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення господарського суду Рівненської області від 18.02.15 р. у справі № 918/455/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Рівнеголовпостач"

про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18.02.2015 р. у справі №918/455/14 (суддя Гудзенко Я.О.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відкритого акціонерного товариства "Рівнеголовпостач" про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, виходив з того, що позовні вимоги відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, підтверджені належними доказами.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області від 18.02.2015 р. у справі №918/455/14 відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 18.02.2015 р. у справі №918/455/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" посилається на ту обставину, що господарський суд Рівненської області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт стверджує, що справа розглядалася судами неодноразово. Під час нового розгляду справи позивач не подав письмової заяви про зміну підстав позову (за ч.4 ст.559 ЦК України), а господарським судом Рівненської області, в порушення норм чинного законодавства, у рішенні зазначено, що позов доповнено новою обставиною викладеною у письмові поясненнях позивача даних ним 11.06.2014 р. після початку розгляду справи у суді першої інстанції при первісному позові. В свою чергу вказані пояснення позивача були досліджені Вищим господарським судом України у постанові від 25.11.2014 р.

Таким чином, апелянт вважає, що господарський суд Рівненської області при винесенні рішення від 18.02.2015 р. у справі №918/455/14 змінив на власний розсуд підстави позову чим порушив норми ст.19 Конституції України, ст.ст. 22,83 ГПК України, з підстав, які позивачем не заявлялись.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 року у справі №918/455/14 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Демянчук Ю.Г., суддів Крейбух О.Г., Юрчук М.І.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.06.2015 року у справі № 918/455/14 задоволено заяву головуючого судді Демянчука Ю.Г. та судді Крейбух О.Г. про самовідвід, заявлений у справі № 918/455/14.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №01-07/79 від 08.06.2015 року призначено повторний авторозподіл справи №918/455/14, відповідно до якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л.., суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г.

Розпорядженням в.о. голови Рівненського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 р. у справі №918/455/14 у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Крейбух О.Г. змінено склад колегії, окрім заміни головуючого судді, змінено склад суду, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Юрчук М.І.., суддя Василишин А.Р.

18.06.2015 р. від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання 26.06.15 р. в режимі відеоконференції, в якому просить доручити проведення відеоконференції господарському суду Київської області (МСП 01032, м. Київ-32, вул. Комінтерну (Симона Петлюри), 16).

В свою чергу, 19.06.2015 р. від відповідача - публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь в судовому засіданні 26.06.15 р, а також у всіх наступних судових засіданнях, в режимі відеоконференції, в якому просить доручити проведення відеоконференції господарському суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 44-В) або Київському апеляційному господарському суду (04116, м. Київ, вул.. Шолуденка, 1).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. клопотання позивача та відповідача задоволено та доручено господарському суду м. Києва та господарському суду Київської області забезпечити проведення судового засідання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.06.2015 р. відкладено розгляд справи на 03.08.2015 р. та доручено проведення судового засідання в режимі відеоконференції господарському суду міста Києва.

У судовому засіданні представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Яроцька Л.О. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надала пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 18.02.15 р. у справі №918/455/14 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2014 року ТОВ - фірма "РВК" (далi - Позивача) звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (далi - Вiдповiдач) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ВАТ "Рівнеголовпостач" про визнання припиненим зобов'язання ТОВ "РВК" за договором поруки від 28 вересня 2007 року укладеним з кредитором ВАТ "ВіЕйБі Банк", яким було забезпечено виконання зобов'язання ВАТ "Рівнеголовпостач" за кредитним договором №07/07К від 28 вересня 2007 року.

Рішенням господарського суду від 12 червня 2014 року визнано припиненим Договір поруки від 28 вересня 2007 року, укладений між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"), ВАТ "Рівнеголовпостач" та ТОВ - фірма "РВК".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2014 року рішення господарського суду Рівненської області від 12.06.14 р. у справі № 918/455/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 листопада 2014 року постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Рівненської області скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Рівненської області в іншому складі суду.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що господарські суди попередніх інстанції, змінивши на власний розсуд підстави позову, порушили положення ст. 19 Конституції України, ст.ст.22 та 83 ГПК України, а також конституційний принцип диспозитивності учасників судового процесу, закріплений в ст. 129 Конституції України, задовольнив позовні вимоги з підстав, які позивачем не заявлялись, проігнорувавши при цьому вимоги ст.ст.4-2 та 4-3 ГПК України, якими визначено одні з основних принципів господарського судочинства, а саме - рівність перед законом і судом та змагальність.

При новому розгляді рішенням господарського суду Рівненської області від 18.02.2015 р. у справі №918/455/14 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відкритого акціонерного товариства "Рівнеголовпостач" про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим.

Обґрунтовуючи рішення, господарський суд Рівненської області зазначив, що оскільки в судовому порядку відповідач звернувся до позивача із вимогою лише 16 грудня 2013 року (у справі про банкрутство), а шестимісячний строк для пред'явлення позову до позивача сплив 24.03.2010 року, - суд дійшов висновку про те, що відповідач пропустив строк звернення до позивача (поручителя) із відповідною вимогою у формі позову, а відтак порука за ч. 4 ст. 559 ЦК України вважається припиненою.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

28 вересня 2007 року між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" - правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (скорочено ПАТ "ВіЕйБі Банк", Відповідач у справі) (далі - Кредитодавець) та ВАТ "Рівнеголовпостач" (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №07/07К (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цивільного характеру використання грошові кошти, надалі за текстом - "Кредит", на умовах, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину Договору.

Згідно Підпунктів 1.1.1.-1.1.5. пункту 1.1. Договору, Кредит надається в сумі 35 000 000, 00 (тридцять п'ять мільйонів) гривень. Термін остаточного повернення Кредиту 28 вересня 2012 року включно. Процентна ставка за користування Кредитом 15,5 % процентів річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором №07/07К від 28.07.2007 року між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" - правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "РВК" (далі - Поручитель), ВАТ "Рівнеголовпостач" (далі - Боржник) 28 вересня 2007 року було укладено Договір поруки (т. 1, а.с.13-15).

Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що Поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за виконання ВАТ "Рівнеголовпостач" зобов'язань у повному обсязі за: Кредитним договором №07/07К від 28 вересня 2008 року, який було укладено між Кредитором та Боржником та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким Боржнику надається кредит в сумі 35 000 000, 00 гривень, для ведення поточної діяльності, із сплатою процентів за ставкою 15,5 % річних, терміном повернення 28 вересня 2012 року (в подальшому по тексту цього Договору - Кредитний договір).

Згідно пункту 1.3. Договору поруки Поручитель погодився з тим, що при зміні Боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісії та інших плат згідно з Кредитним договором) забезпеченого цією порукою Зобов'язання (в тому числі новація зобов'язання) за Кредитним договором, цей Договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1. Договору поруки Поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення Боржником своїх зобов'язань перед Кредитором погасити протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення Кредитора про невиконання Боржником своїх зобов'язань заборгованості по Кредитному договору/Договору кредитної лінії, а саме: погасити основну суму кредиту; процентів, згідно з кредитним договором; штрафів, пені, комісії, збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет застави, та інші платежі, згідно з Кредитним договором/Договором кредитної лінії.

У відповідності до п.3.4. поручитель погоджується з тим, що при внесенні будь - яких змін у Кредитний договір/Договір кредитної лінії в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності Поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей Договір поруки і на Поручителя і не є підставою для припинення поруки.

В подальшому, на виконання умов Кредитного договору № 07/07К від 28.09.2007 між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ВАТ "Рівнеголовпостач" було укладено Додаткові угоди: № 1 від 04.10.2007 про надання траншу в сумі 6 775 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 2 від 09.10.2007 - на суму 350 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 3 від 15.10.2007 - на суму 3 800 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 4 від 22.10.2007 - на суму 5 000 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 5 від 25.10.2007 - на суму 2 600 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 6 від 02.11.2007 - на суму 800 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 7 від 06.11.2007 - на суму 2 175 000,00 грн. на термін до 28.09.2012.

Крім того, 6 червня 2008 року між Банком та ВАТ "Рівнеголовпостач" було укладено Додаткову угоду №8 до Кредитного договору №07/07К від 28.09.2007 р. якою кредитний договір викладено в іншій редакції.

Відповідно до пп. 1.1.1.-1.1.5. п. 1.1. Додаткової угоди №8 Кредит надається у формі невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом в національній валюті в сумі 35 000 000, 00 (тридцять п'ять мільйонів) гривень та в Євро в сумі 2 700 000,00 (два мільйони сімсот тисяч) Євро. Термін остаточного повернення Кредиту до 28 вересня 2012 року включно. Процентна ставка за користування Кредитом: по траншах Кредиту в Євро 13,3 процентів річних; по Траншах Кредиту у гривні 18,0 процентів річних з дати підписання даної додаткової угоди, з 01 липня 2008 року процентна ставка по Траншах у гривні 21,5 процентних річних. Надання кредиту буде здійснюватися в Євро в повному обсязі або окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші". Кожна наступна видача Траншу здійснюється в межах вільного залишку суми Кредиту, визначеної в п.1.1.1. цього Договору. Надання Кредиту здійснюється на підставі письмового повідомлення Позичальником Кредитодавця про свій намір отримати черговий Транш Кредиту із зазначенням його суми та терміну користування не пізніше, ніж на 3 банківських дня до бажаної дати отримання Кредиту, за умови Додаткової угоди відповідно до п.2.5. цього Договору.

Згідно п. 1.2. Додаткової угоди №8 кредит надається позичальнику на наступні цілі: 600 000,00 Євро - на придбання земельної ділянки по вул. Кн. Володимира, 112 а, в м.Рівному; решта суми для ведення поточної діяльності.

Підпунктом 1.3.1. пункту 1.3 Додаткової угоди №8 передбачено, що в забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором Позичальник зобов'язується в одноденний строк з моменту його підписання укласти з Кредитодавцем договір іпотеки особисто або забезпечити їх укладення між Кредитодавцем та майновим поручителем. Кредитодавець не надає Позичальнику Кредит до укладеного договору застави/поруки/іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" посилається на те, що він як поручитель не давав згоду на збільшення процентної ставки за користування кредитом у гривні з 15,5 % до 18 % річних та введення обсягу валютного кредиту на суму 2 700 000 Євро із процентною ставкою 13,3 % річних по Кредитному договору № 07/07к від 28.09.2007, яке було оформлено Додатковою угодою №8 від 06.06.2008, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, а тому забезпечувальне зобов'язання є припиненим (Договір поруки від 28.09.2007).

З урахуванням вище викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" звернулося з позовом до господарського суду Рівненської області про визнання припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" за договором поруки від 28.09.2007 р.

Надавши юридичну оцінку обставинам у справі та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що призвело до прийняття помилкового рішення. При цьому апеляційний суд виходив з наступного.

Як вбачається з аналізу фактичних обставин справи, спір між сторонами стосується відносин поруки, якою забезпечено виконання зобов'язання за Кредитним договором.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, яким є порука, вчиняється у письмовій формі і за правовою природою є договором.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За приписами ч. 1 та ч.2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання кредитор має право заявити вимогу до поручителя на підставі договору поруки, тобто зобов'язання поручителя є грошовими. Предметом позову є матеріально-правова вимога про припинення зобов'язання за договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що відносно ТОВ фірми "РВК" (Позивача) порушено справу про банкрутство №918/1593/13.

В процесі розгляду справи про банкрутство відповідачем (як кредитором) були заявлені вимоги до позивача (як боржника) за вказаним договором поруки.

Заявлені вимоги у справі про банкрутство позивачем та розпорядником майна позивача не визнавалися.

У заперечення заявлених вимог позивач та розпорядник майна посилалися на припинення договору поруки за ч.1 ст.559 ЦК України, на що в ухвалі господарського суду Рівненської області від 04.03.2014 у справі № 918/1593/13 (справа про банкрутство Позивача) судом дано відповідний висновок та встановлено відсутність правових підстав вважати поруку припиненою за ч. 1 ст. 559 ЦК.

Судом у справі про банкрутство встановлено, що оскільки п. 3.4 договору поруки визначено згоду поручителя з тим, що при внесенні будь-яких змін у Кредитний договір/Договір кредитної лінії в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки.

В своїх письмових пояснення позивач посилається на те, що ухвала господарського суду Рівненської області від 04.03.2014 у справі №918/1593/13, якою затверджено реєстр вимог кредиторів не може розглядатися як судове рішення у контексті ст. 35 ГПК України, оскільки не є процесуальним документом, яким вирішено спір по суті.

Суд зазначає, що ухвала суду, винесена за результатами розгляду майнових вимог кредитора у справі про банкрутство боржника по суті є рішенням суду, а тому обставини встановлені в ухвалі суду від 04.03.2014 року щодо припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України не потребують доказування у даній справі.

Згідно із п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

З наведеного вбачається, що у справі про банкрутство фактично розглядалися майнові вимоги і заперечення позивача та ліквідатора позивача щодо припинення Договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Приписи п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України, в свою чергу, визначають, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Таким чином, вище зазначені положення норм чинного законодавства у сукупності з пунктами договору поруки, повністю спростовують твердження про припинення договору поруки на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції щодо припинення договору поруки на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ст. 22, 54 ГПК України звертаючись до господарського суду з позовом, позивач самостійно визначає підстави та предмет поданого позову, а також обставини, які на його погляд підтверджують позовні вимоги, і в межах цих вимог відбувається судовий розгляд справи.

Згідно з частиною 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

При цьому, в пункті 2 частини 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Тобто, частина 4 ст. 22 ГПК України визначає зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог виключно як право позивача, при цьому пункт 2 частини 1 ст. 83 ГПК України передбачає право господарського суду вийти за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов, і про це є клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог або їх підстав на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, під час нового розгляду справи, до початку розгляду справи по суті, позивач не надавав господарському суду письмової заяви про зміну підстав позову.

Як вбачається з висновку суду першої інстанції, ним прийнято до уваги наявне в матеріалах справи письмове пояснення позивача від 11.06.2014 р., в якому крім іншого позивач посилається на наявні на його думку обставини, що свідчать про припинення договору поруки від 28.09.2007 р. з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. Ці пояснення господарським судом помилково оцінені як заява позивача про зміну підстав позову, не зважаючи на те, що письмові пояснення ні за формою, ні за змістом не відповідають положенням ч.4 ст.22 ГПК України, а також подані з порушенням встановленого процесуального порядку, тобто, після того, як суд розпочав розгляд справи по суті, виходячи з підстав, які були визначені при подачі позову, що вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 26.05.2014 р.

Таким чином господарський суд Рівненської області прийнявши до уваги письмові пояснення позивача від 11.06.2014 р., змінив на власний розсуд підстави позову, чим в свою чергу порушив положення ст. 19 Конституції України, ст. ст.22 та 83 ГПК України, а також конституційний принцип диспозитивності учасників судового процесу, закріплений в ст. 129 Конституції України, задовольняючи позовні вимоги з підстав, які позивачем не заявлялись, проігнорувавши при цьому вимоги ст. ст. 4-2 та 4-3 ГПК України, якими визначено одні з основних принципів господарського судочинства, а саме - рівність перед законом і судом та змагальність.

Апеляційний суд вважає, що рішення господарського суду прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

За таких обставин, враховуючи положення статті 104 ГПК України, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення господарського суду Рівненської області від 18.02.15 р. у справі № 918/455/14 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" .

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105,109,110 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" на рішення господарського суду Рівненської області від 18.02.15 р. у справі № 918/455/14 задовольнити.

Рішення господарського суду Рівненської області скасувати. Прийняти нове рішення.

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відкритого акціонерного товариства "Рівнеголовпостач" про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" (33009, м.Рівне, вул. У.Самчука, 30а, ) до Державного бюджету України 609 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду Рівненської області.

Справу №918/455/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Юрчук М.І.