РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2015№902/840/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Бранд Сервіс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"
треті особиПриватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна
провизнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Бічук С.Ф. - представник за дов.;

від третьої особи: не з'явився.

У судовому засіданні 03.08.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Вінницької області звернулось із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю Фірми "Бранд Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Голубничої Ольги Василівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.06.2015 року в порядку ст.ст. 15, 17 ГПК України матеріали позовної заяви №б/н від 08.06.2015 року передані за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви №б/н від 08.06.2015 року передані на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 порушено провадження у справі №902/840/15, розгляд справи призначений на 15.07.2015.

У судовому засіданні 15.07.2015, в порядку статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 29.07.2015.

Ухвалою від 29.07.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 03.08.2015.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив, що на час оскаржуваного виконавчого напису надав нотаріусу всі документи на підтвердження безспірності заборгованості за прострочення виконання позивачем зобов'язання за договором фінансового лізингу.

Представники третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 03.08.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

24.09.2013 між ТОВ "Український лізинговий фонд" (лізингодавець за договором) та ТОВ Фірмою "Бранд Сервіс" (лізингоодержувач за договором) укладений договір фінансового лізингу №1943/09/13-В (далі - договір), предметом якого є: автомобіль Renault Koleos, 2013 року випуску, загальною вартістю 275 500,00 грн. в т.ч. ПДВ - 45 916,67 грн.

Загальна сума лізингових платежів на дату укладання договору визначається а. 8.1 договору і може змінюватись відповідно до умов цього договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюються в графіку платежів (додаток №1 до договору), згідно п. 2.2 договору.

04.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубнича О.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №111, яким запропоновано повернути ТОВ Фірмою "Бранд Сервіс" на користь ТОВ "Український лізинговий фонд" майно - автомобіль Renault Koleos, 2013 року випуску, двигун №Р138475, реєстраційний номер АА6137ОС, вартістю 275 500,00 грн., що передане в користування на підставі договору фінансового лізингу №1943/09/13-В від 24.09.2013 та підлягає поверненню за невиплачені лізингові платежі за період з 05 вересня 2014 року по 03.02.2015 у розмірі 58 030,45 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із невідповідністю, на думку позивача, вчиненого третьою особою виконавчого напису чинному законодавству України, а тому є підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника.

Виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України «Про нотаріат», право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до положень ч.3 ст.15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що суд може захистити порушене право, зокрема, шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Предметом доказування у спорах зазначеної категорії є наявність обставин, які свідчать про порушення нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису встановлених чинним законодавством правил вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне положення закріплене в ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору лізингодавцем було передано лізингоодержувачу об'єкт лізингу, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з умов договору сторони визначили розміри, порядок та терміни сплати лізингоодержувачем лізингових платежів у додатку 1 "Графік сплати лізингових платежів", відповідно до якого позивача зобов'язувався вносити лізингові платежі щомісяця.

Згідно наданих рахунків вбачається, що у позивача виникла заборгованість по лізинговим платежам за період з жовтня по грудень 2014 року, при цьому відповідач не заперечував наявність заборгованості за договором, лише заперечив щодо її розміру.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив сплату своїх зобов'язань за договором понад 30 днів.

Відповідно до п. 11.2 договору, лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитись від цього договору) та вилучити предмет лізингу у випадках, коли лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) і/або інший лізинговий платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу, встановленого графіком платежів або загальними умовами.

При цьому, у разі відмови лізингоодержувача від передачі (повернення) предмета лізингу лізингодавцю лізингоодержувач має право самостійно вилучити предмет лізингу з місця зберігання/ знаходження або ремонту без будь-яких дозволів лізингоодержувача (у тому числі, але не вилючено, у беззаперечному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або відповідного рішення суду)з покладанням на лізингоодержувача понесених витрат (п. 11.4).

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідач листом № 661-УПК від 30.09.2014 повідомив позивача про наявну прострочену заборгованість строком понад 30 днів по лізинговим платежам (за період з липня по вересень 2014 року) в розмірі 34 835,70 грн., у зв'язку з чим на підставі п.п. 11.2.1., 11.4. повідомив про відмову від договору та вимагав протягом 7 днів з моменту направлення цього повідомлення повернути предмет лізингу (повідомлення від 04.11.2014 №794-УПК).

Дані були надіслані відповідачем за допомогою засобів поштового зв'язку, про що свідчать описи вкладення у цінні листи від 08.10.2014, 05.11.2014, та отримане повідомлення відповідачем 12.11.2014.

Частиною 2 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису визначається Законом України «Про нотаріат» відповідно до п. 19 ст. 34 якого нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно пункту 3.1. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Відповідно до п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, для одержання виконавчого напису про повернення об'єкту лізингу за договорами лізингу, що передбачають у безспірному порядку повернення об'єкта лізингу, необхідно подати:

1) оригінал договору лізингу;

2) засвідчену лізингодавцем копію рахунку, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Згідно з п. 3. глави 8 розділу загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, якщо аркуші не з'єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, не пронумеровані і не скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ.

До заяви б/н від 03.02.2015 відповідач додав договір фінансового лізингу, копії не оплачених рахунків, довідку про стан взаєморозрахунків, копію повідомлення про відмову (розірвання) від договору лізингу, лист-вимогу про сплату заборгованості, описи вкладення у поштове відправлення, фіскальні чеки про направлення листів лізингоодержувачу.

Таким чином, відповідно до вищенаведеного, на час вчинення виконавчого напису відповідачем до нотаріуса подано всі документи на підтвердження безспірності заборгованості за прострочення виконання позивачем зобов'язання за договором фінансового лізингу.

Належних та допустимих доказів сплати заборгованості з лізингових платежів в зазначеному договором строки, позивач суду не надав.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 06.08.2015.

Суддя М.Є. Літвінова