номер провадження справи 32/88/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 Справа № 908/3394/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Інтурист-Запоріжжя" (69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 135)

до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про укладення додаткової угоди

суддя Колодій Н.А.

За участю представників сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Ткаченко О.В., довіреність № 402 від 15.06.2015 р.

27.05.2015 р. до господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство "Інтурист -Запоріжжя" з позовом про зобов'язання Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" укласти додаткову угоду до Договору № 149 про постачання електричної енергії від 30.08.2007 р. в редакції позивача.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.05.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3394/15 присвоєно справі номер провадження 32/88/15, з призначенням судового засідання на 01.07.2015 р.

Ухвалою суду від 01.07.2015 р. за клопотанням позивача строк розгляду спору було продовжено відповідно до ст. 69 ГПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 05.08.2015 р.

В судове засідання 10.08.2015 р. представник позивача не з'явився. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує ст. 188 Господарського кодексу України, Правила користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, вважає вимоги позивача необґрунтованими, з підстав викладених у відзиві на позов (відзив на позов долучений до матеріалів справи).

У засіданні суду 05.08.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2007 р. Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (надалі постачальник, відповідач) та Відкрите акціонерне товариство "Інтурист -Запоріжжя" (надалі споживач, позивач) уклали договір про постачання електричної енергії № 149 (надалі - договір).

Пунктом 1 договору сторони передбачили, що позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з приєднаною потужністю, зазначеного у додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п. 2.1 договору, під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до розділу 9 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2007 р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний місяць якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії Договору, можуть бути переглянуті в будь який момент за узгодженням сторін.

Відповідно п. 9 договору, 18.03.2015 р. позивач направив на адресу відповідача лист № 18 з пропозицією укласти додаткову угоду до договору на постачання електричної енергії, надавши відповідачу два примірники цієї додаткової угоди, згідно якої, позивач запропонував викласти п. п. 4, 6 Договору в редакції позивача.

01.04.2015 р. ВАТ "Запоріжжяобленерго" надіслало позивачу лист (вих. № 55/44-2204 від 01.04.2015 р.), яким відхилив пропозицію позивача змінити умови договору, посилаючись на те, що редакція додаткової угоди, якою вносяться зміни до договору про постачання електричної енергії № 149 від 30.08.2008 р., суперечить діючому законодавству та не може бути прийнята ЗМЕМ.

У зв'язку із наявністю спору між сторонами, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання ВАТ «Запоріжжяобленерго» укласти з ПАТ «Інтурист-Запоріжжя» додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії № 149 в запропонованій ним редакції.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 149 від 30.08.2007 р. шляхом підписання Додаткової угоди в редакції позивача, на підставі ст. 188 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою це є переддоговірний спір, вирішення якого у судовому порядку потребує дотримання сторонами певних умов, визначених главою 20 Господарського кодексу України та главою 53 Цивільного кодексу України.

Статтею 179 глави 20 ГК України передбачено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання. Зокрема, передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів держаної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 ст. 179 ГК України).

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст. 181 ГК України. Зокрема, згідно з приписами цієї статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей по договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Частиною 8 ст. 181 ГК України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Аналогічний порядок укладення договору визначений ст., ст. 638-647 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів, в тому числі на основі примірних і типових договорів, повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України, відповідно до яких судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Дослідженні судом матеріали справи свідчать, що позивач з дотримання вимог ст., ст. 179, 181, ч. 3 ст. 184 ГК України звернувся до відповідача з додатковою угодою до Договору та пропозицією щодо його укладення.

Станом на час вирішення спору судом відповідач зазначену Додаткову угоду до договору не підписав. В судовому засіданні його представник проти позову заперечив, мотивуючи відсутністю законних підстав для зміни типового договору, оскільки запропоновані зміни суперечить положенням Правил користування електричною енергією та умовам типового договору.

На розгляд господарського суду в межах даної справи позивачем було передано спір щодо внесення змін до діючого між сторонами договору в наступні редакції :

1.) Пункт 4 додатку № 4 до договору № 149 від 30.08.2007 р.:

"Оплата електричної енергії, яка відпускається споживачу, здійснюється споживачем, у розмірі вартості спожитої електричної енергії за відповідний розрахунковий період.

Розрахунковим періодом є місяць у якому споживач одержував електричну енергію.

Споживач за взаємною згодою з Постачальником можуть здійснювати оплату вартості обсягу електричної енергії плановими платежами або авансовими платежами.

Розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених Договором.

Редакція до договору № 149 від 30.08.2007 р. "У разі відсутності попередньої оплати, оплата споживаної протягом розрахункового періоду електричної енергії проводиться споживачем плановими платежами по рахунку або платіжними вимогам - дорученням, які направляє йому постачальник електричної енергії за плановий період або споживач самостійно проводить сплату згідно наступного графіку:

- з 1 по 15 число місяця на суму 45% від вартості обсягу договірної величини споживання електричної енергії до 11 числа розрахункового періоду;

- з 16 по 30 число місяця на суму 45% від вартості обсягу договірної величини споживання електричної енергії до 21 числа розрахункового періоду.

За необхідності розмір планового платежу може бути скореговано з урахуванням фактичного споживання електричної енергії за плановий період, одержаних від споживача коштів за споживання електричної енергії відповідного розрахункового періоду, у тому числі за резервування обсягу електричної енергії на покриття екологічної та/або аварійної броні.

Уразі не проведення споживачем планових платежів постачальник має право відключити його електроустановку у відповідності до діючого законодавства.".

Проаналізувавши запропоновану позивачем редакцію пункту 4 додатку № 4 до договору суд дійшов висновку, що по-суті вона не змінює умови пункту чинного договору, однак в цій редакції відсутні строки внесення планових платежів за спожиту електричну енергію протягом розрахункового періоду у разі відсутності попередньої оплати, що суперечить приписам діючого законодавства щодо оплати по факту наданих послуг .

Інші зазначені в п. 4 в проекті додаткової угоди пропозиції за своїм змістом не є зміною умов договору. Тому вимога позивача про внесення змін до п. 4 додатку № 4 договору судом залишається без задоволення.

Розділ 6 Договору позивач запропонував викласти в наступній редакції:

6.Порядок обмеження та припинення електропостачання

6.1. Електропостачання Споживача може бути обмежено або припинено Постачальником електричної енергії згідно з умовами даного Договору.

6.2.У разі несвоєчасної оплати за спожиту електричну енергію за відповідний розрахунковий період більш як на 10 днів, Постачальник електричної енергії , попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії, у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади.

У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, електроустановки споживача не відключаються.

6.3. У разі необхідності проведення ремонтів у мережах Постачальника електричної енергії, коли Споживач буде відключений, обмежений або знижена недійсність електропостачання, Постачальник доводить до Споживача письмово в терміни, передбачені ПКЕЕ.

6.4.У разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, до припинення повністю або частково постачання електроенергії сторони укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії.

Оцінюючи запропоновану позивачем редакцію розділу 6 договору, суд враховує положення Правила користування електричною енергією, відповідно до яких чітко визначені умови припинення або обмеження постачання та передачі електричної енергії, зокрема розділом 7 Правилами користування електричною енергією.

Отже, п 6.1 в редакції спірної додаткової угоди, зазначено, що електропостачання Споживача може бути обмежено або припинено Постачальником електричної енергії згідно з умовами Договору, є такими, що не можуть бути узгоджені судом, оскільки сам договір таких умов не містить.

Пунктом 6.1 чинного Договору, визначено чим має регулюватись питання обмеження та припинення постачання електричної енергії, а саме: енергопостачання Споживача може бути обмежено або припинено Постачальником електричної енергії згідно з порядком, встановленим діючими нормативними документами та розділом ПКЕЕ.

Також, пунктом 6.2, в редакції запропонованої додаткової угоди, було виключено п. 6.2 Договору, в якому було узгоджено питання обмеження або припинення Постачальником електричної енергії внаслідок недостатності електричної енергії та (або) потужності в електричній системі.

Даний пункт договору виходить з п. 7.16 ПКЕЕ, який в свою чергу обумовлює питання складання графіку обмежень та відключень, що регулюється «Інструкцією про складання і застосування графіків обмеження та аварійного відключення споживачів, а також протиаварійних систем зниження електроспоживання» затвердженого Наказом Міністерства палива та енергетики України від 23.11.2006 р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 р.

Крім того, пунктом 6.2 в редакції запропонованої додаткової угоди, зазначено, що "У разі несвоєчасної оплати за спожиту електричну енергію за відповідний розрахунковий період більш як на 10 днів, Постачальник електричної енергії, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії електричної енергії, у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади..."

Однак п. 6.11 ПКЕЕ встановлено, що тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Таким чином, позивач самостійно збільшив термін оплати вартості спожитої електроенергії, передбачений чинним законодавством.

Пункт 6.4 позивач просить в наступній редакції: У разі виникнення у Позивача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, до припинення повністю або частково електроенергії сторони укладають договір реструктуризації заборгованості.

Так, відповідно до п. 6.5 ПКЕЕ, у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

Як зазначалось вище, спеціальним законодавством, яке регламентує відносини у сфері постачання електричної енергії є ПКЕЕ та Закон України "Про електроенергетику".

Таким чином, законодавець чітко визначив, що договір про постачання електричної енергії укладається в порядку, визначеному абзацом 4 пункту 4 статті 179 ГК України, тобто його умови визначаються на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд не знаходить достатніх правових підстав для узгодження змін до договору № 149, оскільки запропонована позивачем редакція суперечить приписам пункту 4 статті 179 ГК України, тобто коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право лише конкретизувати його умови.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Інтурист -Запоріжжя" до Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про зобов'язання укласти додаткову угоду до Договору № 149 про постачання електричної енергії від 30.08.2007 р. в редакції позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 49, 69, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Інтурист -Запоріжжя" до Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про зобов'язання укласти додаткову угоду до Договору № 149 про постачання електричної енергії від 30.08.2007 р. в редакції позивача відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "11" серпня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.