ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 року Справа № 904/6948/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

за участю прокурора: Волкогон Т.В., посвідчення №017508 від 05.06.13, прокурор відділу;

Представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 у судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Прокурора Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року у справі № 904/6948/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача-2: Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання права власності на об'єкти нерухомості та інше.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, яке замінено на належного відповідача Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби , в якому з урахуванням поданих уточнень просить суд визнати за ним право приватної власності на обєкти нерухомості, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дишинського, буд. 26-б, які складаються з:

- будівля РМЦ (літ. Л) загальною площею 502,8 кв.м., площею основи 302,7 кв.м., з яких площа основної частини РМЦ 297,0 кв.м., прибудови 5,7 кв.м., ґанок 6,7 кв.м., сходи 3,9 кв.м., та складається з І поверху загальною площею приміщень 248,9 кв.м., ІІ поверху загальною площею 253,9 кв.м.;

- допоміжна будівля (літ. М) загальною площею 798,9 кв.м., площею основи 671,2 кв.м., яка складається з І поверху загальною площею приміщень 629,3 кв.м., ІІ поверху загальною площею приміщень 84,8 кв.м., ІІІ поверху загальною площею приміщень 84,8 кв.м.;

- прибудова (літ. Н) загальною площею 216,3 кв.м., площею основи 237,8 кв.м.;

- ворота № 2, паркан № 5, хвіртка № 6, замощення І.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель з відкладальною умовою, Позивач придбав у Відповідача-1 спірне нерухоме майно, та здійснив завершення будівництва вказаного об'єкта. Однак, в звязку з невиконання Відповідачем-1 відкладальної умови, яка передбачена наведеним вище договором купівлі-продажу, Позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на спірне майно, в звязку з чим, вимагає визнання свого права в судовому порядку, та просить суд зобовязати Відповідача-2 зареєструвати відповідне право.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року (суддя Ліпинський О.В. ) позов задоволено частково.

Визнано за Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 право приватної власності на обєкти нерухомості, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дишинського, буд. 26-б, які складаються з:

- будівля РМЦ (літ. Л) загальною площею 502,8 кв.м., площею основи 302,7 кв.м., з яких площа основної частини РМЦ 297,0 кв.м., прибудови 5,7 кв.м., ґанок 6,7 кв.м., сходи 3,9 кв.м., та складається з І поверху загальною площею приміщень 248,9 кв.м., ІІ поверху загальною площею 253,9 кв.м.;

- допоміжна будівля (літ. М) загальною площею 798,9 кв.м., площею основи 671,2 кв.м., яка складається з І поверху загальною площею приміщень 629,3 кв.м., ІІ поверху загальною площею приміщень 84,8 кв.м., ІІІ поверху загальною площею приміщень 84,8 кв.м.;

- прибудова (літ. Н) загальною площею 216,3 кв.м., площею основи 237,8 кв.м.;

- ворота № 2, паркан № 5, хвіртка № 6, замощення І.

Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 13 644 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивовано тим, що відповідач-1 свої зобовязання за договором щодо виконання відкладальної умови не виконав, за даними Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, рішення міськради про виділення земельної ділянки по вул. Дишинського, 36-б у м. Кривому Розі не ухвалювалося, а 22.03.2012 року укладено лише попередній договір щодо укладення договору оренди (основного договору) земельної ділянки в майбутньому.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду Прокурор Дніпропетровської області звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що при винесенні рішення судом було-порушено ряд норм процесуального права, застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які вказані правовідносини не регулюють, з огляду на наявність спеціальних норм законодавства, внаслідок чого винесено незаконне та необгрунтоване рішення.

Зокрема, задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 суд розглянув справу, що не підсудна господарському суду, з огляду на положення ст.12 ГПК України, а також застосував до спірних правовідносин положення застосував до спірних правовідносин положення ст. 212, 328, 334 ЦК України, які спірні правовідносини не регулюють та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому, судом при постановлені оскаржуваного рішення' не застосовано положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, положення ст.ч. 2, 3 ст. 331, 375, 376 ЦК України та ст.ст. 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що свідчить про незаконність постановленого рішення та наявність підстав для його скасування.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.2015 року

прийнято апеляційну скаргу до розгляду.

В судовому засіданні 12.08.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

10.03.2010 року між Відповідачем-1 (Продавцем) та Позивачем (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель з відкладальною умовою (т.1 а.с.11-13).

Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3А в реєстрі за № 1051.

Згідно умов п. 1 Договору, Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність обєкт нерухомості, який зареєстрований у КП Дніпропетровської обласної Ради „Криворізьке бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна як нежитлові будівлі, що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Дишинського, будинок під номером 26-б. Нежитлові будівлі, які є предметом цього договору, розташовані на земельній ділянці, яка призначена для розміщення нежитлових будівель (тимчасова угода № 4520 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою від 05.10.2007 року).

Відповідно до п. 2 Договору нежитлові будівлі, що відчужуються, належать Продавцю на підставі договору про поділ нерухомого майна (комплексу), що є спільною сумісною власністю від 13.07.2007 року, зазначена нерухомість, зареєстрована за Продавцем в КП „Криворізьке БТІ 14.08.2007 року у книзі 1НСН-49, номер запису 49, за реєстровим номером в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 463663.

За змістом п. 3 Договору, відчужуваний обєкт мав наступні опис: залізо-бетон РМЦ літ. Л, загальною площею 227,5 кв.м., бетон, панелі незакінчена будівництвом допоміжна будівля, готовністю 89% літ. М, бетон.панелі незакінчена будівництвом прибудова готовністю 89% літ. Н, бетон.блок незакінчена будівництвом будівля складу ГСМ з прибудовою и, готовністю 31% літ. И, в 1/2 цегла та в 1/2 бетон. панелі незакінчена будівництвом будівля кузні, готовністю 30% літ. З, № 2, 6 ворота, хвіртка, № 5 паркан, І замощення.

Пунктом 4 договору встановлено, що Продаж майна вчинено за 320 400,00 грн., які передані Покупцем та прийнято Продавцем при підписання та нотаріальному посвідчення договору.

За змістом даного договору (п. 1), відкладальною умовою є умова оформлення Продавцем у шестимісячний термін з дня підписання та посвідчення цього договору у власність/користування земельної ділянки, шляхом приватизації або укладення договору оренди з присвоєнням їй кадастрового номера та визначення меж та розміру.

Пунктом 15 Договору, сторони передбачили, що право власності на нежитлові будівлі у Покупця виникає з моменту державної реєстрації. Реєстрація проводиться Покупцем після виконання відкладальних умов цього договору та укладення сторонами додаткового правочину щодо підстав, вказаних в п. 1 цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, Продавець (Відповідач-1) свої зобовязання за договором щодо виконання відкладальної умови не виконав, за даними Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, рішення міськради про виділення земельної ділянки по вул. Дишинського, 36-б у м. Кривому Розі не ухвалювалося, а 22.03.2012 року укладено лише попередній договір щодо укладення договору оренди (основного договору) земельної ділянки в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, після здійснення фактичної передачі на користь Позивача (Покупця) предмету відчуження за договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 10.03.2010 року, останнім було проведено роботи із завершення будівництва, внаслідок чого, обєкт набув нові технічні характеристики, що підтверджується даними технічного паспорта, виготовленого станом на 11.07.2014 року ТОВ „Пріма-КР (том 1, а.с. 44-60).

В серпні 2014 року, експертом з технічного обстеження будівель і споруд (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 000318 від 31.05.2012) ОСОБА_4 було проведено технічне обстеження стану будівельних конструкцій нежитлової будівлі по вул. Дишинського, 26-б у м. Кривий Ріг, та складено висновок (том 1, а.с. 63-89), згідно якого, на час обстеження технічний стан будівельних конструкцій указаної будівлі є задовільним, що відповідає категорії К-ІІ, подальша безпечна експлуатація будівлі можлива при дотримання нормативних вимог по експлуатації будівель і споруд.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

При розгляді справи, апеляційний суд встановив, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 12 Господарського процесуального кодексу України визначає підвідомчість справ господарським судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до статті 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається субєктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо, зокрема, захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду .

Крім того, як зазначається у п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Господарського кодексу України (частина перша статті 128 названого Кодексу).

Також, згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі.

У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

З наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а участь фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України.

З матеріалів справи вбачається, що господарським судом визнано на підставі ст. 212 ЦК України дійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель з вікладальною умовою, укладений між фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10.03.2010 року. Відповідно вказаного договору продавець продав обєкти незавершеного будівництва загальною площею 227,5 кв.м. різного ступеню готовності.

Спірний договір купівлі-продажу укладено між фізичними особами, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що продавець ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, та укладала спірний договір як субєкт господарювання. Вказане свідчить про те, що спірний договір не є господарським договором в розумінні чинного законодавства, а тому вказана справа не підлягає розгляду в порядку

господарського судочинства.

Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Відповідач 1 - ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) не зареєстрована як підприємець без статусу юридичної особи.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач -1 у даній справі згідно статті 128 Господарського кодексу України є субєктом господарювання, у той час як дійсний спір за своєю правовою природою не є ані корпоративним, ані іншим спором, який може бути розглянутий господарським судом при участі відповідача 1 як фізичної особи без статусу субєкта господарювання, що свідчить про непідвідомчість даної справи господарським судам України у розумінні ст. 12 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач -1 не має державної реєстрації як підприємця без статусу юридичної особи та не може бути стороною господарських правовідносин, а тому не може бути відповідачем у даній справі в розумінні ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, господарським судом, всупереч вимогам ст.ст. 12, 80 ГПК України було розглянуто дану справу по суті та прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.

Крім того, на думку колегії суддів, Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби не має жодного відношення до виникнення, переходу або припинення речових прав, а також не оспорює наявність або відсутність таких прав у Позивача.

Враховуючи те, що реєстраційна служба здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, судові спори, в яких відділ державної реєстрації виступає в якості позивача або відповідача, повинні розглядатись відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстраціє є публічною, то і даний спір в частині зобовязати Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби здійснити державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові будівлі повинен вирішуватись відповідно до КАСУ, а не ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст.103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Оскільки провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, так як спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, то відсутні підстави для перегляду інших доводів апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 101, 103-105 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2014 року у справі № 904/6948/14 - скасувати.

Провадження у справі № 904/6948/14 припинити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 17.08.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя Л.А. Коваль