номер провадження справи 34/135/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 Справа № 908/3990/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Корогод Ю.О.

Представники сторін від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 20.01.2015 р.; ОСОБА_2, керівник; від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 10.08.2015 р.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/3990/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна компанія Скіфія (69095, АДРЕСА_1, скорочено ТОВ ВТК Скіфія);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Україна Нова (70615, Запорізька область, Пологівський район, с. Пологи, вул. Леніна, буд. 184, скорочено ТОВ Україна Нова);

про стягнення суми.

Сутність спору:

ТОВ ВТК Скіфія заявлено вимоги про стягнення з ТОВ Україна Нова заборгованості за договором № ПР23/05-2012 від 17.05.2012 р. купівлі продажу партії товару в сумі 179032,51 грн., 17000 грн. штрафу, 5320,77 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.07.2015 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/3990/15, присвоєно номер провадження 34/135/15, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 22.07.2015 р., розгляд справи відкладено на 12.08.15 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ "Україна Нова" (покупець) і ТОВ «ВТК «Скіфія» (продавець) 17.05.2012 року був укладений договір купівлі-продажу № ПР23/05-2012. ТОВ «ВТК «Скіфія» свої зобов'язання за договором купівлі-продажу № ПР23/05-2012 виконало в повному обсязі на суму 282000,00 грн., що підтверджується належно оформленими накладними №РН-0000038 від 17.05.12. на суму 115000,00 грн., №РН-0000040 від 18.05.12р. на суму 167000,00 грн. Починаючи з 21.11.2012 р., покупцем порушуються умови договору і станом на 30.06.2015р. заборгованість Покупця перед ТОВ «ВТК «Скіфія» складає 68000 грн. Оскільки відповідач на момент подачі цього позову не виконав свої фінансові зобов'язання згідно договору в сумі 68000 гривен, позивач керуючись п.2.3 просить з нього стягнути суму заборгованості з урахуванням перерахунку офіційного курсу НБУ 21,01 грн./USD на момент складання позовної заяви в розмірі 179032,51 грн. Крім того, згідно ч.2 ст.625 ГК України позивачем нараховано 3% річних у розмірі 5320,77 грн. та штраф в розмірі 25% згідно п.7.2 договору за прострочення виконання зобов'язання, що складають згідно розрахунку, що додається 17000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ ВТК Скіфія посилається на ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 625, 837, 854 ГК України, ст.ст. 22, 54-57, 82-84 ГПК України.

Представники позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити з урахуванням часткових проплат відповідача.

ТОВ Україна Нова, відповідача по справі, у відзиві на позов зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом. Порядок зміни ціни передбачений договором: пунктом 2.3. договору, передбачено, що ціна товару може бути змінена при умові зміни курсу НБУ на дату оплати, пунктом 2.4. договору, передбачено: «В случае изменения стоимости товара на дату оплати будет составлен протокол подписанный обеими сторонами.»; пунктом 11.1. договору передбачено: «Все изменения и дополнения к данному Договору действительны только в письменной форме, подписанной обеими сторонами.». Таким чином, оскільки згідно діючого законодавства зміна ціни товару може здійснюватись в порядку передбаченому договором або законом, підстав для зміни ціни товару шляхом застосування курсової різниці немає. Передбачений договором протокол зміни ціни (п. 2.4. Договору) сторонами не складався не підписувався та навіть жодного разу не оговорювався, законодавчих підстав зміни ціни позивач не зазначив. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості з урахуванням перерахунку не підлягають задоволенню. Сума основного боргу, з урахуванням часткового погашення боргу становить 48 000,00грн. (68 000,00грн. - 20 000,00грн. перераховані 17.07.2015р. = 48 000,00грн.) Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки виходячи з п 5.1. Договору строк оплати товару було встановлено до 20.11.2012 року, то відповідно строк для звернення до суду за стягненням суми штрафу закінчився. На підставі викладеного просить суд застосувати термін позовної давності до вимог про стягнення штрафу, та у стягненні останнього відмовити. На підставі викладеного, відповідач заявив про визнання позову частково в сумі 48 000 грн. в іншій частині позову просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи відзиву на позов підтримав.

За заявою представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна Нова" (Покупець) і ТОВ «ВТК «Скіфія» (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу № ПР23/05-2012 (далі договір № ПР23/05-2012).

Згідно п. 1.1 договору № ПР23/05-2012 продавець зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Відповідно до п. п. 1.2, 2.1, 2.2 договору № ПР23/05-2012 найменування та кількість товару: насіння соняшнику «Марвик» в кількості 1,000 тони, «Аламо» в кількості 1,000 тони, «Манад» в кількості 1,000 тони, насіння соняшнику «Макао» в кількості 1,000 тони, насіння соняшнику «Фаворит» в кількості 0,600 тон, насіння соняшнику «Альманзор» в кількості 0,400 тон. Загальна вартість товару - 282000,00 грн.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору № ПР23/05-2012 перехід права власності відбувається в момент передачі товару, умови поставки товару самовивезення зі складу продавця.

Пунктом 9.1 договору № ПР23/05-2012 передбачено, що даний договір набирає сили з моменту підписання і діє до моменту його повного виконання.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором купівлі-продажу.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

ТОВ «ВТК «Скіфія» свої зобов'язання за договором купівлі-продажу № ПР23/05-2012 виконало в повному обсязі на суму 282000 грн., що підтверджується належно оформленими накладними № РН-0000038 від 17.05.12 р. на суму 115000 грн., № РН-0000040 від 18.05.12 р. на суму 167000 грн.

Пунктом 5.1 договору № ПР23/05-2012 передбачено, що Покупець здійснює оплату за поставлений товар у розмірі 100% в строк до 20.11.2012 р.

ТОВ "Україна Нова" була здійснена оплата: 15.11.12 р. в сумі 167000 грн., 31.03.14 р. в сумі 10250 грн., 13.05.14 р. в сумі 6000 грн., 06.06.14 р. в сумі 2000 грн. на загальну суму 185250 грн.

29.04.13 р. згідно накладної №ВП-0000002 Покупцем було повернуто товару на суму 28750,00 грн. Усього зараховано в оплату 214000 грн.

Таким чином, починаючи з 21.11.2012 р. Покупцем порушуються умови договору і станом на 30.06.2015 р. заборгованість Покупця перед ТОВ «ВТК «Скіфія» складала 68000 грн.

Після подання позову та порушення провадження у справі, відповідачем 17.07.2015 р. за платіжним дорученням № 722 погашено 20 000 грн., і 10.08.2015 р. перераховано за платіжним дорученням № 781 ще 20000 грн., всього 40000 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, заборгованість в сумі 40000 грн. погашено відповідачем під час розгляду справи судом, тому провадження по справі в цій частині, підлягає припиненню за відсутністю предмета спору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Залишок боргу складає 28000 грн., доказів погашення вказаної суми суду не надано, отже в цій частині позов підляже задоволенню.

Доводи позивача щодо застосування п.2.3 договору № ПР23/05-2012 щодо перерахунку ціни товару за офіційним курсом НБУ 21,01 грн./USD (на момент складання позовної заяви в основний борг розраховано в розмірі 179032,51 грн.), суд визнає помилковими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно зі ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а частиною 2 цієї статті встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відтак, чинним законодавством України передбачено, що договір може містити умови, що передбачають порядок зміни (у т.ч. збільшення) ціни товару і обов'язок боржника сплатити кредитору змінену (у т.ч. збільшену) ціну товару (тобто доплатити суму збільшення ціни товару).

Також, частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України закріплено принцип свободи договору, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

В договорі № ПР23/05-2012 сторони погодили наступний порядок зміни ціни.

Пунктом .2.3. договору № ПР23/05-2012 передбачено, що ціна товару може бути змінена при умові зміни курсу НБУ на дату оплати.

Пунктом 2.4. договору № ПР23/05-2012 сторони визначили, що у випадку зміни вартості товару на дату оплати буде складений протокол, підписаний обома сторонами.

Таким чином, договором № ПР23/05-2012 регламентовано обовязковий письмовий порядок волевиявлення обох сторін щодо нової (зміненої) ціни товару у викладі письмового документу протоколу. Згода сторін на нову ціну договору закріплюється підписами уповноважених представників сторін.

З огляду на викладене, одностороння зміна істотної умови договору ціни товару, в односторонньому порядку продавцем не передбачена.

Крім того, згідно п. 11.1. договору № ПР23/05-2012, всі зімни та доповнення до даного договору дійсні тільки у письмовій формі, підписані обома сторонами.

Доказів оформлення передбаченого договором протоколу зміни ціни товару суду не надано.

На підставі ст.. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 3% річних, нарахованих на основну заборгованість - 68000 грн. за період: з 21.11.12 р. по 30.06.15 р. в сумі 5320,77 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем грошового зобовязання щодо своєчасної оплати поставленого товару позивачем доведено.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та встановлено, що правильною сумою річних є 5320,14 грн., отже ці вимоги задовольняться частково.

Також, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 17000 грн. штрафу.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до п. 7.2 договору № ПР23/05-2012, у випадку прострочки строку оплати товару (часини товару) більше, ніж на 30 календарних днів, встановленого п. 5.1 цього договору покупець сплачує штраф в розмірі 25% від вартості поставленого та неоплаченого товару.

По суті правовідносин позивачем правомірно нараховано ТОВ Україна Нова штраф в сумі 17000 грн., але в запереченнях, що надійшли до господарського суду 22.07.15 р. та уточненнях до відзиву, що надійшли 12.08.15 р., відповідач просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки виходячи з п 5.1 договору № ПР23/05-2012 строк оплати товару було встановлено до 20.11.2012 року, штраф застосовується зі збігом 30 календарних днів порушення грошового зобовязання, відповідно строк для звернення до суду за стягненням суми штрафу сплив 21.12.13 р.

Доводи позивача з приводу переривання строку позовної давності внаслідок здійснення відповідачем часткової оплати товару 17.07.2015 р. суд відхиляє, оскільки на той момент строк позовної давності вже сплив.

Крім того, пунктом 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі таке. До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (частина друга статті 546 ЦК України). Водночас до них не відноситься гарантія, яка не залежить від основного зобов'язання. Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Підпунктом 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Всю часткову оплату та повернення товару на загальну суму 214000 грн. зараховано позивачам в суму основного боргу, про що ним самим зазначено в позові, таким чином відповідачем не вчинено оплати частини суми штрафу, який в поному обсязі заявлено до стягнення.

Навіть з дати останньої, до подання позову, оплати основного боргу - 06.06.14 р. на суму 2000 грн. рік минув 06.06.15 р., і на дату подання позову 06.07.15 р., вказаний строк сплив.

Відповідно до п. 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Отже, в задоволенні позову щодо стягнення 17000 грн. штрафу слід відмовити з мотивів спливу строку позовної давності. Клопотання з обґрунтуванням поважних причин попуску позовної давності суду не заявлено.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним і відхиленим вимогам.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження по справі № 908/3990/15 в частині стягнення основного боргу в сумі 40000 (сорок тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Україна Нова (70615, Запорізька область, Пологівський район, с. Пологи, вул. Леніна, буд. 184, ідентифікаційний код юридичної особи: 31197369) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна компанія Скіфія (69095, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код юридичної особи: 32551359) 28000 (двадцять вісім тисяч) грн. основного боргу, 5320 (пять тисяч триста двадцять) грн. 14 коп. 3% річних, 1866 (одна тисяча вісімсот шістдесят шість) грн. 41 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя А.О. Науменко