РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2015Справа № 910/12298/13

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР І К»

до Державної пенітенціарної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Державна казначейська служба України

про стягнення 1 048 382, 10 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від прокуратури: Колодяжна А.В. за посвідченням № 028406 від 01.09.2014 р.;

від позивача: Нестеришин Т.С. за довіреністю б/н від 03.01.2015 р.;

Блошко В.М. - директор;

від відповідача: Верба О.С. за довіреністю № 1/4-812-с1с/2-14 від 08.08.2014 р.;

від третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні присутній вільний слухач: Лазарєв Д.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІР К» (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державної пенітенціарної служби України (далі - відповідач) про стягнення 1 053 730,47 грн., з яких: 1 035 476,52 грн. - частина протиправно утриманої суми забезпечення виконання договору; 2 242,19 грн. - процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів; 13 133,99 грн. - процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору; 2 877,77 грн. - інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що за результатами процедури закупівлі за державні кошти борошна пшеничного першого ґатунку в кількості 8800 тонн пропозицію конкурсних торгів ТОВ «ВІР К» в розмірі 3 072,00 грн. за одну тонну борошна пшеничного першого ґатунку, а разом 27 033 600,00 грн. (включаючи ПДВ, тару та транспортні витрати) було визнано найбільш економічно вигідною, акцептовано та визнано переможцем процедури закупівлі 27.09.2012 р.. На виконання умов конкурсних торгів платіжним дорученням № 168 від 04.09.2012 р. позивачем було сплачено 1 364 000,00 грн. як забезпечення пропозиції конкурсних торгів. 26.10.2012 р. між ТОВ «ВІР К» та Державною пенітенціарною службою України укладено Договір № К-34, предметом якого є поставка борошна пшеничного 1-го ґатунку в кількості 8 800,00 тонн. Відповідач, на підставі ст. 24 Закону України «Про здійснення державних закупівель», зобов'язаний був повернути позивачу забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. не пізніше 31.10.2012 р. Однак, забезпечення пропозиції конкурсних торгів повернуто відповідачем позивачу лише 20.11.2012 р. (прострочення 20 днів), що має наслідком сплату 2 242,19 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів. Також, на виконання умов вищевказаного договору 25.10.2012 р. позивачем було сплачено відповідачу 1 351 680, 00 грн. як забезпечення виконання, яке підлягало поверненню в два етапи: 50% - після відвантаження 50% обсягу товару; решту 50% - після повного виконання позивачем своїх зобов'язань. Оскільки вказана сума була повернута лише частково, позивач вказував на заборгованість в розмірі 1 035 476,52 грн. Вимоги про стягнення процентів та інфляційних втрат мотивовані позивачем простроченням повернення вказаних коштів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2013 р. у справі № 910/12298/13 позов задоволено частково, з Державної пенітенціарної служби України на користь ТОВ «ВІР І К» вирішено стягнути 1 035 476, 52 грн. забезпечення виконання договору, 2 242, 19 грн. річних, 8 308, 85 грн. річних, 2 354, 54 грн. інфляційних втрат та судовий збір.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2014 р. вказане вище рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014 р. рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2013 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2014 р. у справі № 910/12298/13 скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2014 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду України від 04.03.2015 р. позов задоволено, вирішено стягнути з Державної пенітенціарної служби України в особі Державної казначейської служби України на користь ТОВ "ВІР К" забезпечення виконання договору в розмірі 1 035 476 (один мільйон тридцять п'ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 52 коп., 2 242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн. 19 коп. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів, 8 308 (вісім тисяч триста вісім) грн. 85 коп. процентів річних за прострочення повернення забезпечення виконання договору, 2 354 (дві тисячі триста п'ятдесят чотири) грн. 54 коп. інфляційних втрат за прострочення повернення забезпечення виконання договору та витрати по сплаті судового збору в розмірі 20 967 (двадцять тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн. 64 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2014 р. та постанову Київського апеляційного суду України від 04.03.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на те, що:

- суди не надали належної юридичної оцінки рознарядкам: № 35 від 01.11.2012 р. на поставку 6 175 тонн; № 37 від 15.11.2012 р. на поставку 2 625 тонн., чи відповідають вони додатку № 1 до договору, чи вказані у цих рознарядках адреси та контактні дані територіальних уповноважених представників відповідача, чи здійснював позивач поставку товару за вказаними адресами, якщо ні, то за якими саме адресами, кому та на підставі яких документів (рознарядок) позивач здійснював поставку;

- судами не враховано специфіку правовідносин сторін та відповідно не застосовано п.п. 2.5.2 - 2.5.4 Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 р. № 850/5;

- судами не враховано, що зазначення ДПтС у рознарядках територіальних управлінь не суперечить наведеним вище приписам, адже, саме на них покладено обов'язок доводити до установ інформацію про централізовано виділене продовольство;

- передбачений спірним договором поставки термін "територіальний уповноважений представник покупця" не є законодавчо визначеним і не може тлумачитись виключно як виправні установи та слідчі ізолятори тощо;

- суди відхилили докази (рознарядки, витяги з журналів вихідної кореспонденції) обласних управлінь ДПтС, якими визначені окремі колонії, слідчі ізолятори тощо, та на адреси яких фактично здійснювалася поставка, проте як в Положенні про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 р. № 850/5 не вказано про те, що територіальний уповноважений орган ДПтС зобов'язаний надсилати рознарядки поштою з повідомленням про вручення тощо;

- позивач не спростував того факту, що вказані рознарядки ним не отримувалися поштою, телефоном, факсом, нарочно тощо;

- суди не з'ясували, чи відповідає обсяг товару, визначеному у рознарядках по областях обсягу товару, вказаному у рознарядках №№ 35, 37.

- суди залишили поза увагою акт звірки розрахунків за поставлене продовольство (т.1, арк. 47), претензію від 15.01.2013 (т.1 арк. 150) та не співставили їх дані (кому, скільки, на підставі яких накладних) з поданими рознарядками обласних управлінь ДПтС., чи не спостерігається ситуація, що за окремими рознарядками продукція була поставлена не в повному обсязі та не усім адресатам, що могло б свідчити про обізнаність позивача з вказаними рознарядками;

- суди не в повній мірі виконали вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 18.06.2014 та не дослідили строки надіслання відповідачем рознарядок позивачу з урахуванням передбаченого п. 5.3 договору терміну поставки товару останнім протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки покупцем;

- суди не з'ясували, чи у встановлений договором строк, тобто протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки покупцем але до 15.12.2012 (п. 5.1) був поставлений товар;

- суди не витребували у позивача документи, на підставі яких здійснювалася поставка товару (накладні) та прийом товару (акти прийому-передачі).

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/551 від 27.05.2015 р. справу № 910/12298/13 призначено на повторний автоматичний розподіл. В результаті повторного автоматичного розподілу справу № 910/12298/13 передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.05.2015 р. суддею Ломакою В.С. прийнято справу № 910/12298/13 до свого провадження, її розгляд призначено на 16.06.2015 р.

В судовому засіданні 16.06.2015 р. представники відповідача та прокуратури проти позову заперечили.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 16.06.2015 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 14.07.2015 р.

14.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а також клопотання про зупинення провадження у справі № 910/12298/13 до розгляду Верховним Судом України заяви позивача про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.05.2015 р. у справі № 910/12298/13, або оголошення перерви в судовому засіданні.

В судовому засіданні 14.07.2015 р. представник позивача підтримав подане через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні та зупинення провадження у справі.

При цьому, представниками позивача та відповідача в судовому засіданні 14.07.2015 р. подано клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/12298/13 на п'ятнадцять днів.

Представник третьої особи в судове засіданні не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом відкладено розгляд клопотання позивача про зупинення провадження у справі до встановлення фактичних обставин у справі.

Водночас, розглянувши в судовому засіданні 14.07.2015 р. подане представниками позивача та відповідача клопотання про продовження строку вирішення спору, суд вирішив його задовольнити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.07.2015 р. було продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 04.08.2015 р.

29.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких він зокрема стверджує, що і зміст і практика виконання Договору свідчить про те, що уповноваженими представниками відповідача - отримувачами товару були саме установи виконання покарань: виправні колонії та слідчі ізолятори. Оскільки, згідно з його твердженнями, відповідач не направляв йому рознарядок, які б містили дані про вказані установи як безпосередніх отримувачів товару, він вважає, що з його сторони не було порушення умов Договору, а отже відповідач не мав права утримувати з суми забезпечення виконання Договору суми штрафу та пені, як і нараховувати їх в цілому.

Представник третьої особи в судове засідання 04.08.2015 р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 04.08.2015 р. судом було розглянуто клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі № 910/12298/13 до розгляду Верховним Судом України заяви позивача про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.05.2015 р. у справі № 910/12298/13 або оголошення перерви в судовому засіданні, й вирішено в його задоволенні відмовити.

Так, позивачем не представлено доказів того, що Верховним Судом України було відкрито провадження за поданою ним заявою.

У судовому засіданні 04.08.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, які з'явились в судове засідання, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною пенітенціарною службою України було розміщено в інформаційному бюлетені «Вісник державних закупівель» № 89/1 (691/1) від 25.07.2012 р. оголошення № 258979 (ПХП) про проведення процедури закупівлі за державні кошти борошна пшеничного першого ґатунку в кількості 8800 тон.

Документація конкурсних торгів, враховуючи зміни, містила вимоги щодо, зокрема:

- найменування предмета закупівлі: борошно зернових та овочевих культур ДК 016-97 - 15.61.2. (борошно пшеничне І ґатунку);

- вид предмета закупівлі: борошно зернових та овочевих культур (борошно пшеничне І ґатунку);

- місце, кількість, обсяг поставки товарів (надання послуг, виконання робіт): установи виконання покарань та слідчі ізолятори Державної пенітенціарної служби України, 8 800 (вісім тисяч вісімсот) тонн;

- строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт): з вересня по грудень 2012 року;

- процедура закупівлі: відкриті торги;

- розмір забезпечення пропозиції конкурсних торгів - 1 364 000,00 грн. (внесення не пізніше 04.09.2012 р. (відповідно до змін));

- дата розкриття - 07.09.2012 р. (відповідно до змін);

- розмір забезпечення виконання договору про закупівлю - 5 % від вартості договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІР К» було одним з учасників закупівлі.

В рамках проведення процедури закупівлі 04.09.2012 р. позивачем було сплачено 1 364 000,00 грн. в якості забезпечення пропозиції конкурсних торгів, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 168 від 04.09.2012 р.

За результатами процедури закупівлі пропозицію конкурсних торгів позивача в розмірі 3 072,00 грн. за одну тонну борошна пшеничного першого ґатунку, а разом 27 033 600,00 грн. (включаючи ПДВ, тару та транспортні витрати), було визнано найбільш економічно вигідною, акцептовано та визнано переможцем процедури закупівлі 27.09.2012 р.

26.10.2012 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір № К-34 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався у 2012 році продати та відвантажити борошно пшеничне І-го ґатунку в обсязі, асортименті і терміни згідно з рознарядками покупця відповідно до його потреби, а покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією: Найменування продукції - Борошно пшеничне І-го ґатунку; Одиниця виміру - тонна; Кількість - 8 800; Строк постачання - до 15.12.2012 р.; Ціна за одиницю виміру товару в грн. з ПДВ, тарою і транспортними витратами - 3 072,00; Загальна сума вартості товару в грн. з ПДВ, тарою і транспортними витратами - 27 033 600,00.

Згідно з п. 4.1. Договору відповідач зобов'язався оплачувати товар протягом 90 банківських днів з дати отримання товару на склад відповідача по мірі надходження бюджетних коштів на підставі рахунків-фактур позивача та належним чином оформлених накладних.

Відповідно до п. 5.2 Договору було визначено, що поставка проданого товару буде проводитися партіями залізничним транспортом або автотранспортом позивача територіальним уповноваженим представникам відповідача.

Пунктом 5.3 Договору було встановлено, що відповідач видає рознарядки (зразок рознарядки - додаток № 1 до Договору) позивачу на поставку товару територіальним уповноваженим представникам відповідача. Поставка товару позивачем здійснюється згідно з рознарядками протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки відповідачем. При відсутності рознарядки відповідача поставка не проводиться.

Крім того, пунктами 8.1, 8.2, 8.3 та 8.4 Договору було визначено, що сторони звільняються від відповідальності від невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею сторін (зміни в законодавстві, аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Сторона, що не може виконувати зобов'язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом трьох днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строком їх дії є відповідні документи, які видаються Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ними органами.

У разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 30 днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати цей Договір, при цьому позивач зобов'язаний протягом трьох днів з дня розірвання Договору повернути відповідачу не забезпечені поставкою кошти, отримані ним по попередній оплаті.

Згідно з п. 10.1. Договору строк його дії був встановлений з моменту підписання сторонами і до 31 грудня 2012 року.

Пунктом 11.2 Договору було покладено на позивача обов'язок внести забезпечення його виконання у розмірі 5 % його кошторисної вартості у сумі 1 351 680,00 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок в Державній казначейській службі України. Цим же пунктом Договору було передбачено, що відповідач повертає позивачу забезпечення виконання Договору про закупівлю у два етапи: І етап: 50 % забезпечення виконання Договору - після відвантаження відповідачу 50 % обсягу товару, передбаченого в Договорі; II етап: решту 50 % забезпечення виконання Договору після повного виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з Договором.

Відповідно до п. 11.3 Договору в разі невиконання чи неналежного виконання позивачем умов Договору відповідач із суми забезпечення виконання Договору утримує штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством та повертає решту коштів протягом 10 банківських днів з моменту розірвання чи закінчення строку дії Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов пункту 11.2 Договору позивачем 15.10.2012 р. було сплачено на користь відповідача повну суму забезпечення виконання Договору в розмірі 1 351 680,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 284 від 25.10.2012 р.

Також, судом встановлено, що відповідачем було надіслано позивачу дві рознарядки: № 35 від 01.11.2012 р. на поставку 6 175 тонн; № 37 від 15.11.2012 р. на поставку 2 625 тонн борошна пшеничного 1 ґатунку.

Виконуючи вказівки Вищого господарського суду України та даючи відповіді на питання чи відповідають вказані рознарядки додатку № 1 до договору, чи вказані у цих рознарядках адреси та контактні дані територіальних уповноважених представників відповідача, чи здійснював позивач поставку товару за вказаними адресами, якщо ні, то за якими саме адресами, кому та на підставі яких документів (рознарядок) позивач здійснював поставку, суд відзначає наступне.

У рознарядці № 35 від 01.11.2012 р. на поставку 6 175 тонн відповідачем було вказано в якості територіальних уповноважених представників покупця: Управління Державної пенітенціарної служби у Вінницькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у Волинській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у Житомирській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Закарпатській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Запорізькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у Івано-Франківській області, Управління Державної пенітенціарної служби у місті Києві та Київській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Кіровоградській області, Управління Державної пенітенціарної служби у АР Крим, Управління Державної пенітенціарної служби у Луганській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Миколаївській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Одеській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Полтавській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Рівненській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Сумській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Тернопільській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Харківській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Херсонській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у Черкаській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Чернігівській області, Смирянську виправну колонію № 67 Управління Державної пенітенціарної служби у Чернівецькій області, Чернівецький СІЗЗ Управління Державної пенітенціарної служби у Чернівецькій області.

При цьому, вказано адреси та телефони вказаних установ, а також обсяг поставки борошна пшеничного 1 ґатунку кожній.

У рознарядці № 37 від 15.11.2012 р. на поставку 2 625 тонн відповідачем було вказано в якості територіальних уповноважених представників покупця: Управління Державної пенітенціарної служби у Вінницькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Донецькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у Запорізькій області, Управління Державної пенітенціарної служби у місті Києві та Київській області, Управління Державної пенітенціарної служби у АР Крим, Управління Державної пенітенціарної служби у Луганській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Миколаївській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Одеській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Полтавській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Рівненській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Сумській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Харківській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Херсонській області, Управління Державної пенітенціарної служби у Хмельницькій області.

Також, вказано адреси та телефони вказаних установ, а також обсяг поставки борошна пшеничного 1 ґатунку кожній.

Вказані рознарядки за своєю формою повністю відповідають Додатку № 1 до Договору (а.с. 142, т. 1).

Отримання вказаних рознарядок від позивача відповідач не заперечує, проте вказує на те, що вони не містили деталізованих даних про конкретних отримувачів товару та їх реквізитів, а саме: установ з відбування покарання та слідчих ізоляторів.

Разом з тим, судом встановлено, що ні Договір, ні Додаток № 1 до нього не встановлювали особливих вимог до установ, які можуть за умовами Договору виступати територіальними уповноваженими представниками покупця, а отже, слід дійти висновку, що відповідачу було надано право самостійно визначати, чи таким представником на відповідній території є територіальне управління чи безпосередньо установа з відбування покарання/слідчий ізолятор.

Судом також встановлено, що визначені відповідачем в рознарядках № 35 від 01.11.2012 р. та № 37 від 15.11.2012 р. територіальні уповноважені представники окремо складали на ім'я позивача рознарядки з визначенням установ з відбування покарання та слідчих ізоляторів, куди має бути поставлено товар за Договором.

На підтвердження обставин направлення територіальними управліннями складеним ними рознарядок на адресу позивача до матеріалів справи відповідачем надано журнали вихідної кореспонденції.

У свою чергу, позивач проти факту отримання вказаних рознарядок від територіальних управлінь заперечує.

Разом з тим, слід відзначити, що як свідчать матеріали справи, фактично поставлений позивачем за Договором товар, було поставлено саме до установ з відбування покарання та слідчих ізоляторів, які вказувались у рознарядках, виданих територіальними управліннями відповідача.

Таким чином, суд відзначає, що позивач не спростував того факту, що спірні рознарядки ним не отримувалися поштою, телефоном, факсом, нарочно тощо, на що вказує і Вищий господарський суд України.

Водночас, саме вказані обставини позивач визначає, як причину не виконання ним у повному обсязі поставки за Договором.

Листом № 7/2/1-2164 від 30.11.2012 р. відповідач звернувся до позивача з пропозицією зменшити обсяг закупівлі товару.

У свою чергу, позивач, листом № 3/12 від 07.12.2012 р. запропонував зменшити обсяг закупівлі товару на 3 287,57 тонн.

11.12.2012 р. відповідач надіслав позивачу для підписання додаткову угоду від 10.12.2012 р., відповідно до умов якої відповідач приймав пропозицію позивача щодо зменшення обсягу закупівлі товару на 3 287,57 тонн, визначивши його у обсязі 5 512,43 тонн.

Згідно з п. 3 зазначеної Додаткової угоди було передбачено, що за недопоставку товару (відмова продавця поставити товар в кількості 3 287,57 тонн) в обсязі передбаченому Договором продавець сплачує покупцю штраф в розмірі 10% вартості недопоставленого товару, а саме 1 099 941,51 грн., розрахований наступним чином: 3 287,57 тонн х 3 072,00 = 10 099 415,04 грн.; 10 099 415,04 грн. х 10% = 1 009 941,51 грн.

Позивач не погодився з умовами щодо застосування штрафних санкцій, звернувшись 18.12.2012 р. з проханням (лист № 7/12) узгодити додаткову угоду без штрафних санкцій, у зв'язку із скороченими в порівнянні з тендерною документацією строками поставки, не зазначення у рознарядках конкретних адрес отримувачів товару та їх залізничних реквізитів та різким погіршенням погодних умов.

Пропозиція позивача щодо укладення додаткової угоди без застосування штрафних санкцій не була розглянута відповідачем, у зв'язку з чим позивач 28.12.2012 р. підписав додаткову угоду з протоколом розбіжностей.

У даному протоколі розбіжностей позивач, зокрема, запропонував за зменшення обсягу поставки товару в кількості 3 348,31 тонн відповідальність та штраф у розмірі 10% не застосовувати відповідно до умов Договору.

Позивач, посилаючись на ст. 188 Господарського кодексу України, зазначав про те, що незважаючи на не підписання відповідачем протоколу розбіжностей, пропозиції позивача, викладені у ньому, вважаються прийнятими.

Однак такі твердження позивача судом не приймаються, оскільки протокол розбіжностей з додатковою угодою отримані відповідачем 15.01.2013 р., тобто після закінчення строку дії Договору, що унеможливлює внесення змін до його умов.

Позивач зазначає суду, а відповідач не заперечує, що на виконання умов Договору, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар в загальній кількості 5 451,69 тонн на загальну суму 16 934 184,96 грн.

Оскільки суд дійшов до висновку про те, що Додаткова угода до Договору не була укладена між сторонами, згідно з умовами Договору, позивачем мало бути поставлено відповідачу борошно в загальній кількості 8 800,00 тонн.

Таким чином, недопоставленим залишився товар (борошно) в загальній кількості 3 348,31 тонн (8 800,00 тонн - 5 451,69 тонн.) на загальну суму 10 286 008,32 грн. (3 348,31 тонн - кількість недопоставленого товару х 3 072,00 грн. - ціна на одну тонну борошна, згідно з умовами п. 1.1. Договору).

Предметом цього спору виступили вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 035 476,52 грн. протиправно утриманої суми забезпечення виконання договору.

Так, в результаті того, що позивач не поставив відповідачу у повному обсязі замовлений за Договором товар, відповідач, керуючись п. 7.2., п. 7.3, п. 11.3. Договору, нарахував йому пеню та штраф в загальній сумі 1 035 476,52 грн. та утримав їх з суми забезпечення виконання договору, повернувши позивачу лише 316 203,48 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 49 від 24.01.2013 р.

Вважаючи вказані дії неправомірними, позивач вирішив звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом до суду.

Також, позивач вказує на те, що крім суми забезпечувального платежу в розмірі 1 035 476,52 грн., відповідач вчасно не повернув суму забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн.

Так, згідно з частинами 3 та 4 ст. 24 Закону України «Про здійснення державних закупівель» визначено, що забезпечення пропозиції конкурсних торгів не повертається замовником у разі: відкликання пропозиції конкурсних торгів учасником після закінчення строку її подання; непідписання учасником, що став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю; ненадання переможцем процедури торгів забезпечення виконання договору про закупівлю після акцепту його пропозиції конкурсних торгів, якщо надання такого забезпечення передбачено документацією конкурсних торгів. Замовник повинен повернути забезпечення пропозиції конкурсних торгів учаснику протягом трьох банківських днів з дня настання підстави для повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів у разі, зокрема, укладення договору про закупівлю з учасником, що став переможцем конкурсних торгів.

Враховуючи те, що Договір між сторонами було укладено 26.10.2012 р., то сума забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. мала бути повернута позивачу до 31.10.2012 р.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що зазначена сума була повернута відповідачем позивачу лише 20.11.2012 р.

Зважаючи на вказані обставини, позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 8 308,85 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 354,54 грн., нараховані на неповернуту відповідачем суму забезпечення виконання договору та 3% річних в розмірі 2 242,19 грн., нараховані за несвоєчасне повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Також, за змістом ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Як зазначалось вище, пунктом 5.3 Договору було встановлено, що відповідач видає рознарядки (зразок рознарядки - додаток № 1 до Договору) позивачу на поставку товару територіальним уповноваженим представникам відповідача. Поставка товару позивачем здійснюється згідно з рознарядками протягом 30 календарних днів з дати видачі рознарядки відповідачем. При відсутності рознарядки відповідача поставка не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, що позивачем було порушено зобов'язання з поставки продукції, з огляду на що відповідач вирішив застосувати до відповідача передбачені Договором штрафні санкції.

Так, відповідно до п. 7.2 Договору було визначено, що у випадку порушення термінів поставки товару, зазначених у п. п. 2.4., 5.1., 5.3. Договору, продавець сплачує покупцю пеню, яка обраховується із вартості непоставленого в строк товару в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день затримки.

При цьому, згідно з п. 7.3. Договору було передбачено, що у випадку недопоставки товару в обсязі передбаченому Договором продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 10 % вартості непоставленого товару.

Пунктом 11.2 Договору було покладено на позивача обов'язок внести забезпечення його виконання у розмірі 5 % його кошторисної вартості у сумі 1 351 680,00 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок в Державній казначейській службі України. Цим же пунктом Договору було передбачено, що відповідач повертає позивачу забезпечення виконання Договору про закупівлю у два етапи: І етап: 50 % забезпечення виконання Договору - після відвантаження відповідачу 50 % обсягу товару, передбаченого в Договорі; II етап: решту 50 % забезпечення виконання Договору після повного виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з Договором.

При цьому, відповідно до п. 11.3 Договору в разі невиконання чи неналежного виконання позивачем умов Договору відповідач із суми забезпечення виконання Договору утримує штрафні санкції, передбачені Договором та чинним законодавством та повертає решту коштів протягом 10 банківських днів з моменту розірвання чи закінчення строку дії Договору.

Відповідач нарахував позивачу пеню та штраф в загальній сумі 1 035 476,52 грн. та утримав їх з суми забезпечення виконання договору, повернувши позивачу лише 316 203,48 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 49 від 24.01.2013 р.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 р. № 3-88гс11 та є обов'язковою відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України.

Вказані дії відповідача суд в контексті умов Договору та встановлених обставин справи визнає правомірними та, при цьому, відхиляє доводи позивача про те, що недопоставка товару відбулась внаслідок того, що рознарядки відповідача не містили інформації про отримувачів відповідних партій товару.

Так, за змістом п.п. 2.5.2 - 2.5.4 Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, затвердженого наказом Мінюсту України від 08.06.2012 р. № 850/5, визначено, що при централізованому постачанні продовольства, техніки, майна та тари продовольчої служби їх приймання установами (базою) здійснюється на підставі: повідомлення ДПтС, яке надсилається на поштову адресу територіального органу управління ДПтС (бази); повідомлення територіального органу управління ДПтС про поставку продовольства, техніки, майна та тари продовольчої служби установам, у якому зазначаються: найменування постачальника, його місцезнаходження, телефони, найменування продовольства, його кількість і строки поставки; накладних постачальника; документів, що підтверджують якість та безпеку харчових продуктів.

Повідомлення територіального органу управління ДПтС про поставку продовольства надається установам протягом однієї доби після надходження повідомлення із ДПтС про централізовано виділене продовольство. Територіальний орган управління ДПтС одночасно з повідомленням надає (протягом однієї доби) постачальнику рознарядку про поставку продовольства установам із зазначенням місцезнаходження, телефонів, найменування продовольства і його кількості.

Зазначення ДПтС у рознарядках територіальних управлінь не суперечить наведеним вище приписам, оскільки, саме на них покладено обов'язок доводити до установ інформацію про централізовано виділене продовольство.

При цьому передбачений спірним договором поставки термін "територіальний уповноважений представник покупця" не є законодавчо визначеним і не може тлумачитись виключно як виправні установи та слідчі ізолятори тощо, оскільки згідно п. 7 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 394/2011, ДПтС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька областей) територіальні органи управління, а також через підпорядковані територіальним органам управління кримінально-виконавчу інспекцію, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, навчальні заклади, заклади охорони здоров'я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи і організації, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

У наданих відповідачем позивачу рознарядках № 35 від 01.11.2012 р. та № 37 від 15.11.2012 р. були визначені територіальні уповноважені представники відповідача, їх адреси та телефони, а також обсяг поставки борошна пшеничного 1 ґатунку кожному.

Вказані рознарядки за своєю формою повністю відповідають Додатку № 1 до Договору (а.с. 142, т. 1), при цьому, ні Договір, ні Додаток № 1 до нього не встановлювали особливих вимог до установ, які можуть за умовами Договору виступати територіальними уповноваженими представниками покупця, а тому, слід дійти висновку, що відповідачу було надано право самостійно визначати, чи таким представником на відповідній території є територіальне управління чи безпосередньо установа з відбування покарання/слідчий ізолятор.

Отже, отримавши від відповідача рознарядки, в яких територіальним уповноваженими представниками відповідача були визначені зокрема його територіальні управління, позивач мав або поставити замовлену продукцію таким представникам, або ж за відповідними контактами з'ясувати необхідне місце поставки, і лише в разі відмови прийняття вказаними установами поставленої продукції за їх місцезнаходженням або ж ненадання рознарядок про поставку продовольства установам виконання покарань/слідчим ізоляторам із зазначенням їх місцезнаходження, - слід було б дійти висновку, що мало місце прострочення кредитора.

Водночас, оскільки матеріали справи не містять доказів спроби позивача поставити визначений в рознарядках № 35 від 01.11.2012 р. та № 37 від 15.11.2012 р. обсяг товару вказаним в них територіальним управлінням відповідача й відмови останніх прийняти такий товар, суд визнає доводи позивача безпідставними.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 1 035 476,52 грн. протиправно утриманої суми забезпечення виконання договору, а також похідних вимог про стягнення нарахованих на вказану суму 13 133,99 грн. процентів річних та 2 877,77 грн. інфляційних втрат.

У свою чергу, що стосується вимог про стягнення 2 242,19 грн. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів, слід зазначити наступне.

У відповідності з умовами документації конкурсних торгів та абзацу третього частини четвертої статті 24 Закону України «Про здійснення державних закупівель» замовник повинен повернути забезпечення пропозиції конкурсних торгів учаснику протягом трьох банківських днів з дня настання підстави для повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів у разі укладення договору про закупівлю з учасником, що став переможцем конкурсних торгів.

Враховуючи те, що Договір був укладений 26.10.2012 р., відповідач зобов'язаний був повернути позивачу забезпечення пропозиції конкурсних торів в розмірі 1 364 000,00 грн. не пізніше 31.10.2012 р., однак, вказані кошти повернуті відповідачем позивачу лише 20.11.2012 р., тобто з простроченням на 20 днів.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом перевірено розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних за несвоєчасне повернення відповідачем на користь позивача суми забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. та встановлено, що позивачем вірно розраховано зазначену суму, з огляду на що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на несвоєчасне виконання Державною казначейською службою України його платіжного доручення про повернення коштів позивачу є безпідставним, оскільки згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446).

Отже, нарахування 3% річних за несвоєчасне повернення відповідачем позивачу суми забезпечення пропозиції конкурсних торгів в розмірі 1 364 000,00 грн. є правомірним.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено часткову обґрунтованість позовних вимог, вони підлягають задоволенню частково з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін процорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної пенітенціарної служби України (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 81; ) в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІР К" (61177, м. Харків, вул. Юннатів, буд. 1, кв. 114; ) 2 242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн. 19 коп. процентів річних за прострочення повернення забезпечення пропозиції конкурсних торгів та витрати по сплаті судового збору в розмірі 44 (сорок чотири) грн. 84 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.08.2015 р.

Суддя В.С. Ломака