РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015Справа №910/14799/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Орісса»

про стягнення 33 124 679,63 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Янкова А.В. (представник за довіреністю від 20.04.2015р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт» (надалі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орісса» (надалі також - відповідач) 33 124 679,63 грн. на підставі Кредитного договору (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) №79/КЛ-0714 від 30.07.2014р., з яких заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 29 000 000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсоткам становить 2 313 643,84 грн., сума пені за повернення кредиту становить 1 729 726,03 грн. та сума пені за повернення відсотків становить 81 309,76 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконує перед позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, не сплачує тіло кредиту та відсотки по кредиту, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, про стягнення якої позивач звернувся до суду.

Відповідачем відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надано, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015р., в справі було порушено провадження суддею Морозовим С.М., справі присвоєно №910/14799/15, розгляд призначено на 21.07.2015р.

В судовому засіданні 21.07.2015р. розгляд справи було відкладено до 04.08.2015р. у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання.

В судовому засіданні 04.08.2015р. в справі було продовжено строк розгляду спору на 15 днів терміном до 25.08.2015р. включно та відкладено судовий розгляд до 11.08.2015р.

В судове засідання 11.08.2015р. представник від відповідача не з'явився, заяв та клопотань до суду н надіслав.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 11 серпня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2014р. між позивачем (банк за Кредитним договором) та відповідачем (позичальник за Кредитним договором) був укладений Кредитний договір (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) №79/КЛ-0714 (надалі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач на умовах, передбачених цим Договором, відкриває відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію (надалі - кредитна лінія), в межах якої надає відповідачу в користування грошові кошти (надалі - Кредит) на наступних умовах: 1.1.1. Загальний ліміт кредитування за кредитною лінією - 20 000 000,00 грн. 1.1.2. Кредитна лінія відкривається з 30 липня 2014 року по 30 липня 2015 року включно. 1.1.4. Процентна ставка за користування Кредитом 26,00% річних. Сума грошових коштів, розрахована із застосуванням процентної ставки, яка вказана в цьому підпункті є процентами (надалі - проценти). 1.1.6. Погашення частин/траншів кредиту здійснюється відповідачем в строки, що визначені графіком погашення кредиту та/або графіком зменшення загального ліміту кредитування, якій(ий) є невід'ємними(м) додатками(м) до цього Договору. При цьому, остаточна дата повернення (повного погашення) кредиту є 30 липня 2015 року (надалі - остаточна дата погашення).

Позивач видає кредит відповідачу в межах загального ліміту кредитування за кредитною лінією шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на поточний рахунок відповідача згідно з заявою позичальника, отриманою банком у строк, не менше як за один банківський день до дати видачі Кредиту, та за умови виконання відповідачем своїх зобов'язань, визначених даним Договором. При цьому днем, коли банк має надати кредит є дата, вказана відповідачем у заяві, а днем надання кредиту вважається дат списання грошових коштів з рахунку обліку заборгованості, визначеному у п. 3.1.1. (п. 3.2. Кредитного договору).

Пунктом 3.7. Кредитного договору встановлено, що згідно статей 212, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, відповідач на письмову вимогу банку про погашення кредитної заборгованості (надалі - письмова вимога) зобов'язаний повернути банку кредит, нараховані та сплачені проценти, комісії, інші доходи банку, пені, штрафи, суму збитків, інші платежі, що підлягають сплаті раніше остаточної дати погашення, визначеної п 1.1.6. цього Договору, в разі настання однієї або декількох відразу наступних обставин, зокрема: 3.7.1. порушення та/або неналежне виконання відповідачем зобов'язань, встановлених цим Договором, по сплаті процентів. 3.7.2. порушення та/або неналежне виконання відповідачем зобов'язань, встановлених цим Договором, по сплаті суми/частини суми Кредиту.

Проценти за користування відповідачем кредитом нараховується позивачем у валюті кредиту з дня надання кредиту до дня його фактичного погашення на суму фактичного щоденного залишку заборгованості відповідача за Кредитом. (п. 4.1. Кредитного договору).

У відповідності до п. 4.2. Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється не рідше одного разу на місяць (не пізніше останнього робочого дня місяця) та в день остаточного повернення кредиту. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день, в який кредит/транш повністю погашається.

Згідно з п. 4.4. Кредитного договору, при розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у календарному місяці.

Положеннями пункту 4.5. Кредитного договору визначено, що відповідач сплачує нараховані проценти у валюті кредиту, щомісячно, не пізніше 25 числа місяця, наступного за календарним місяцем користування кредитом, та в день фактичного остаточного повернення кредиту на рахунок, відкритий банком для обліку процентів нарахованих доходів.

Додатком №2 до Кредитного договору сторони погодили Графік погашення кредиту та/або графік зменшення загального ліміту кредитування, яким зазначено, що ліміт кредитної лінії в розмірі 20 000 000,00 грн. має бути зменшено в період з 30.07.2014р. по 29.08.2014р. на суму зменшення 16 000 000,00 грн., а ліміт кредитної лінії в розмірі 4 000 000,00 грн. має бути зменшено в період з 30.08.2014р. по 30.07.2014р., з 31.07.2015р. сума зменшення ліміту 0,00 грн.

Додатковим договором №10 від 01.12.2014р. до Кредитного договору сторони виклали п. 1.1.1. в наступній редакції: «Загальний ліміт кредитування за кредитною лінію - 30 000 000,00 грн.». Період дії ліміту кредитної лінії з 30.07.2014р. по 30.11.2014р. ліміт кредитної лінії 20 000 000,00 грн. сума зменшення ліміту 0,00 грн.; період дії ліміту кредитної лінії з 31.10.2014р. по 30.11.2014р. ліміт кредитної лінії 25 000 000,00 грн. сума зменшення ліміту 0,00 грн.; період дії ліміту кредитної лінії з 01.12.2014р. по 31.01.2015р. ліміт кредитної лінії 30 000 000,00 грн. сума зменшення ліміту 16 000 000,00 грн.; період дії ліміту кредитної лінії з 01.02.2015р. по 30.07.2015р. ліміт кредитної лінії 14 000 000,00 грн. сума зменшення ліміту 14 000 000,00 грн.; період дії ліміту кредитної лінії з 31.07.2015р. ліміт кредитної лінії 0,00 грн.

На виконання умов Кредитного договору позивачем було видано відповідачу кредитні кошти на суму 29 000 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями виписок по особовим рахункам за період 30.07.2014р. по 23.04.2015р.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказує, що відповідач не виконує своїх зобов'язань за Кредитним договором в частині повернення кредитних коштів, своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладений договір, який за своєю правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами Кредитного договору та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III ЦК України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом Додатку №2 до Кредитного договору (з урахуванням додаткових угод) кінцевий термін до настання якого має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється до 30.07.2015р.

В матеріалах справи наявна вимога позивача про погашення відповідачем заборгованості №15/05-443 від 15.05.2015р., яку останнім було залишено без відповіді.

Отже, відповідач в порушення умов Кредитного договору та додаткової угоди до нього, у встановлений строк кредитні кошти у розмірі 29 000 000,00 грн. не повернув, проценти за користування кредитом у розмірі 2 313 643,84 грн. не сплатив, у зв'язку з чим останні підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що розрахунок сум заборгованості по кредиту та заборгованості по процентам, доданий позивачем до позовної заяви, є обґрунтованим та доведеним.

Станом на час вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не залучені до матеріалів справи докази на підтвердження погашення ним заборгованості по кредиту в сумі 29 000 000,00 грн. та заборгованості по процентам в сумі 2 313 643,84 грн.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 29 000 000,00 грн. заборгованості по кредиту та 2 313 643,84 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, суд вважає обґрунтованими в повному обсязі.

У зв'язку з допущенням відповідачем простроченням по сплаті кредитних коштів та відсотків по кредиту, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, згідно розрахунку, пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 1 729 726,03 грн. та пеню за несвоєчасне повернення нарахованих процентів в розмірі 81 309,76 грн.

Пунктами 9.4. Кредитного договору сторонами передбачено, що за порушення, встановлених цим Договором строків сплати процентів за користування кредитом/траншем та/або сплати комісійних доходів, строків погашення кредиту/траншу, передбачених цим Договором, яке допустив відповідач після настання остаточної дати погашення, банк має право нараховувати та стягувати, а відповідач зобов'язаний сплатити на письмову вимогу банку, не пізніше 5-ти банківських днів з дня/дати відправлення письмової вимоги банку, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України №543/96-ВР від 22.11.1996р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної сплати процентів за Кредитним договором, умови пункту 9.4. Кредитного договору та положення наведених правових норм, перевіривши наведений позивачем розрахунок сум пені, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 729 726,03 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 81 309,76 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, є обґрунтованими в повному обсязі.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору, укладеного з позивачем.

Таким чином, оскільки, строк виконання зобов'язання за Кредитним договором настав, а сума заборгованості по кредиту в розмірі 29 000 000,00 грн., сума заборгованості по процентам в розмірі 2 313 643,84 грн., сума пені за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1 729 726,03 грн. та сума пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 81 309,76 грн. належним чином доведені і відповідачем не спростовані, то позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» в справі №910/14799/15 визнаються судом обґрунтованими, документально доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (п. 22 ч. 1 ст. 5). Фактично з даним позовом до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт», від імені якого діє Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» - Грицак І.Ю., призначену рішенням директора-розпорядника Ворушиліна К.М. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.02.2015р. №38 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Стандарт». Продовження здійснення тимчасової адміністрації здійснено на підставі рішення в.о. директора-розпорядника Оленчик А.Я. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.05.2015р. №101 "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Стандарт»

Враховуючи наведені норми, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход Державного бюджету України в розмірі 73 080,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орісса» (, адреса: 04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 39-А) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Почайнинська, 45) заборгованість по кредиту в розмірі 29 000 000,00 грн. (двадцять дев'ять мільйонів гривень 00 копійок), заборгованість по відсоткам в розмірі 2 313 643,84 грн. (два мільйони триста тринадцять тисяч шістсот сорок три гривни 84 копійки), пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1 729 726,03 грн. (один мільйон сімсот двадцять дев'ять тисяч сімсот двадцять шість гривень 03 копійки) та пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 81 309,76 грн. (вісімдесят одна тисяча триста дев'ять гривень 76 копійок).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орісса» (, адреса: 04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, 39-А) в доход Державного бюджету України (, р/р 3001, одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код платежу 22030001) судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень 00 копійок).

4. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.08.2015р.

Суддя С.М. Морозов