ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 серпня 2015 р. Справа № 903/598/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

третя особа на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНО ВЕРДЕ"

про припинення господарських правовідносин Суддя Кравчук В.О.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №3325 від 28.11.2012р., ОСОБА_4, довіреність №б/н від 13.01.2015р.

від третьої особи: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.. 22 ГПК України представникам відповідача розяснено їхні процесуальні права та обовязки. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлено.

СУТЬ СПОРУ: позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась з позовом до господарського суду Волинської області про припинення господарських правовідносин за укладеним Договором №21/11/2014 від 21.11.2014р. з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 29.05.2015р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.07.2015р. та зобов'язано сторін надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

В судових засіданнях 15.07.2015р. та 29.07.2015р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Ухвалою суду від 15.07.2015р. залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНО ВЕРДЕ".

В судовому засіданні 29.07.2015р. представники відповідача просили суд відкласти розгляд справи, для надання можливості сторонам провести переговори щодо мирного врегулювання спору.

Третя особа на стороні позивача ТОВ "ФІНО ВЕРДЕ"листом від 29.07.2015р. вх.№01-54/7306/15 надала суду пояснення, в яких заявлені позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про припинення господарських правовідносин з ФОП ОСОБА_2 підтримує повністю.

Додатково листом від 29.07.2015р. за №01-66/116/15 представник позивача подав клопотання про продовження розгляду справи на 15 календарних дні.

Представники відповідача щодо задоволення судом вищезазначеного клопотання про продовження розгляду справи не заперечили.

Розгляд спору було відкладено на 12.08.2015р.

Листом від 10.08.2015р. за вх. №01-54/7758/15 від представника позивача та третьої особи на адресу суду надійшло клопотання про те, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а розгляд спору просить проводити без його участі.

Представники відповідача в судовому засіданні 12.08.2015р. у задоволенні позовних вимог просили суд відмовити, мотивуючи відзив тим, що позивачем не надано жодних доказів щодо пошкодженого товару в ході його перевезення відповідачем, а саме в результаті недотримання ним температурного режиму транспортування вантажу.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд -

встановив:

21 листопада 2014 року між фізичною - особою підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор, позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Перевізник, відповідач) за №21/11/2014 укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні ( а.с. 33-36).

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата послуг перевізника здійснюється Експедитором на розрахунковий рахунок Перевізника з грошових коштів, що надійшли від замовника Експедитора, після отримання та на підставі належним чином оформлених оригіналів документів, зазначених в п.2.1.18 даного Договору.

Згідно п. 5.9 Договору у разі пошкодження або втрати вантажу з вини перевізника, Експедитор має право затримувати оплату за виконані послуги у Перевізника.

Відповідно до п.2.1.1. Договору Перевізник зобовязаний надати послуги з організації та виконання перевезення ввірених йому вантажів автомобільним транспортом безпосередньо з пункту відправлення вантажу до пункту призначення.

Судом встановлено, що Експедитором було оформлено 2 (дві) заявки на перевезення - №21/11 від 21 листопада .2014р. та №28/11 від 28 листопада 2014р. (а.с. 37,39).

На виконання вищезазначених заявок ФОП ОСОБА_2 надав послуги Експедитору з перевезення вантажу згідно поданих ним заявок. Ввірений перевізникові товар був доставлений вантажоотримувачу - ТзОВ "ФІНО ВЕРДЕ".

Вищезазначені обставини підтверджуються міжнародними товарно - транспортними накладними, рахунками - фактурами та актами здачі - прийняттям робіт (а.с. 38,40,44).

На підставі вищевикладеного, ФОП ОСОБА_2 належно виконав зобов`язання згідно договору перевезення, а тому твердження позивача про невиконання (неналежне) виконання обов`язків є безпідставним.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) було порушено господарську компетенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога фізичної - особи підприємця ОСОБА_1 про припинення господарських правовідносин за Договором перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні від 21.11.2014р. за №21/11/2014 укладеним з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, є необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Судові витрати згідно зі ст. 49 ГПК України при відмові у позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено

13.08.2015

Суддя В. О. Кравчук