РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015Справа №910/12320/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Поряд.ОК. Управління та експлуатація нерухомості"

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177918,93 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Карась В.В. - представник за довіреністю № 1279/D2015 від 22.07.15;
від відповідача від третьої особиМазуренко О.П. - представник за довіреністю № 13-11-16807 від 26.06.15; не з'явились

В судовому засіданні 12.08.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177918,93 грн., з яких 171 728,13 грн. страхового відшкодування та 6190,80 грн. - вартість проведення судової експертизи.

Рішенням господарського суду м. Києва від 07.10.14 у справі № 910/12320/13, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.15. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.05.15 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.15 та рішення господарського суду м. Києва від 07.10.14 у справі № 910/12320/13 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Відповідно до вимог ст. 2-1 ГПК України справу № 910/12320/13 передано для подальшого розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 розгляд справи призначено на 05.08.2015.

В судове засідання 05.08.15 представники сторін з'явились, представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки письмових пояснень по суті спору, у зв'язку з чим в судовому засідання було оголошено перерву до 12.08.15.

В судове засідання представники сторін з'явились, надали письмові пояснення по суті спору. Так, позивач зазначив, що Висновком комплексної судової інженерно-технічної експертизи № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013 p., було встановлено, що існує причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) посадових осіб ВАТ «КБ «Надра» та настанням події - аварії на мережах централізованого опалення та вентиляції, яка мала місце 24.01.2010 p., в будинку № 59 по вул.. Жилянській в м. Києві, внаслідок якої відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в проточно-витяжковій камері з наступним залиттям приміщення № 111 на першому поверсі даного будинку. Тобто відповідальною особою, відповідно до висновку комплексної судової інженерно - технічної експертизи № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013 р. є ПАТ "КБ "Надра" - власник приміщення № 201 в будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві, який утримував та експлуатував приміщення з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до порушення температурно-вологісного режиму в приміщенні, внаслідок чого відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в приточно-витяжній камері з наступним залиттям приміщення № 111 на першому поверсі вказаного будинку. Позивач після виплати страхового відшкодування ТОВ "Сі. Бі. Ель." за договором добровільного страхування майна, відповідно до статей 993, 1191 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" у межах фактичних витрат набув право вимагати їх відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки, якою є відповідач - ПАТ "Комерційний банк "Надра".

За твердженням позивача, наявність шкоди заподіяної страхувальнику позивача підтверджується Актом огляду від 25.01.2010 р., Актом огляду приміщення та встановлення стану оздоблення та майна № 29/01 від 29.01.2010 р., Звітом з визначення вартості матеріального збитку завданого страхувальнику, службовою запискою від 25.01.2010 р. Таким чином, невиконання відповідачем свого обов'язку, щодо підготовки приміщення до осінньо-зимового періоду є прямою причиною того, що у приміщення № 201 та сусідні, постійно потрапляло холодне повітря, а отже постійно порушувався температурно-вологісний режим, що і стало причиною каскадної аварії, в результаті якої, було затоплено приміщення №111.

Наявність причинного зв'язок між шкодою, заподіяною страхувальнику позивача та протиправною поведінкою відповідача, за твердженням ПАТ «СК «Універсальна» чітко встановлено Висновком експертів за результатами проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи № 2123/2124/12-46.

В свою чергу відповідач у поясненнях від 12.08.15 зазначив, що ПАТ «СК «Універсальна» при зверненні з позовом до ПАТ «КБ «Надра» пропустило строк позовної давності, оскільки позов до відповідача пред'явлено поза межами трирічного строку, який з моменту завдання шкоди/настання страхового випадку 24.01.10, закінчився через три роки, тобто 24.01.13.

Крім того, відповідач зазначає, що в ПАТ «КБ «Надра» з 06.02.15 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а з 05.06.15 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Відповідач стверджує, що у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Всі інші акти законодавства України можуть застосовуватись до правовідносин лише в тій частині, що не суперечить вказаному Закону. В свою чергу, позивачем було подано до банку заяву про визнання вимог кредиторів, в якій останнім заявлено про свої вимоги виплатити кошти в сумі 171728,13 грн. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити в позові повністю.

Судом заслухані пояснення представників сторін, досліджені надані суду докази та матеріали. В результаті дослідження наданих суду доказів та матеріалів, суд встановив:

14 серпня 2009 між Відкритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна", яке в подальшому було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "СК"Універсальна" (далі - позивач, страховик), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.М.К. Інвест", назву якого було замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сі Бі Ель" (далі - страхувальник), було укладено договір добровільного страхування майна № 2210/200/000175 (далі за текстом - договір), предметом якого стали майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: нежилим приміщенням № 111 (літ. А), що знаходиться в будинку № 59 по вул. Жилянській у м. Києві, загальною площею 435,40 кв.м., його внутрішнім та зовнішнім оздобленням.

Відповідно до п. 2.1. договору страховим випадком є знищення, пошкодження чи втрата застрахованого майна, зокрема, внаслідок впливу води (рідини) з водопровідних, каналізаційних, опалювальних систем, з сусідніх приміщень, системи пожежогасіння, включаючи їх помилкове спрацювання.

24.01.2010 нежиле приміщення № 111 будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю "Сі Бі Ель", було затоплено внаслідок витікання води із системи опалення, розташованої в приміщенні вентиляційної камери другого поверху будівлі.

Актом огляду приміщення та встановлення стану оздоблення та майна № 29/01 від 29.01.2010, складеного комісією за участю, зокрема представників ВАТ "СК "Універсальна" (страховик) та ТОВ "Сі Бі Ель" (страхувальник), встановлено факт пошкодження оздоблення застрахованого майна.

Згідно страхового акту № позивач визнав зазначену подію страховим випадком і згідно з розрахунком суми страхового відшкодування призначив до виплати страхове відшкодування в розмірі 171 728,13 грн.

На виконання своїх зобов'язань за договором добровільного страхування майна № 2210/200/000175 від 14.08.2009 позивач виплатив страхувальнику (ТОВ "Сі.Бі.Ель.") страхове відшкодування в розмірі 171 728,13 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями платіжних доручень № 6452 від 29.12.2010 на суму 42932,00 грн., № 7233 від 13.01.2011 на суму 42932,00 грн., № 8022 від 21.01.2011 на суму 42932,00 грн. та № 8376 від 28.01.2011 на суму 42932,13 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах розгляду господарської справи №22/400 за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порядок.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» про відшкодування збитків в порядку регресу, було проведено комплексну судову інженерно-технічну експертизу, за результатами якої експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013 року.

В даному висновку експерти зазначили, що існує причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) посадових осіб ВАТ «КБ «Надра» (або спеціально уповноваженого власником на експлуатацію і утримання приміщення № 201 особи) та настанням події аварії на мережах централізованого опалення та вентиляції, яка мала місце 24.01.2010р. в будинку №59 по вулиці Жилянській в місті Києві, внаслідок якої відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в приточно-витяжній камері (П-3; П-7) з наступним залиттям приміщення № 111 на першому поверсі даного будинку.

Крім того, у висновку вказано, що:

- причиною виходу з ладу (розгерметизації) 24.01.2010 калорифера системи вентиляції, що був розташований в приміщенні венткамери (П-3; П-7) на 2-му поверсі будинку № 59 по вул. Жилянській у м. Києві стало замерзання під впливом низької температури зовнішнього повітря у його теплообміннику теплоносія (води) за відсутності його циркуляції, що була раніше припинена в результаті виникнення аварійної ситуації в приміщенні № 201 (руйнування запірної арматури системи централізованого опалення).

Наслідком виходу з ладу калорифера системи вентиляції 24.01.2010 стало потрапляння води у нежитлове приміщення № 111, що розташоване будинку № 59 по вул. Жилянській у м. Києві.

- аварійні ситуації, що мали місце 24.01.2010 в приміщеннях житлового будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві у вигляді виходу з ладу (розмерзання) корпусу крану системи централізованого опалення в приміщенні № 201 та теплообмінника калорифера системи вентиляції в приточно-витяжній камері (П-3; П-7) відповідно до класифікаційних ознак ДКП [ДК 019:2010 Класифікатор надзвичайних ситуацій], можливо класифікувати як аварію об'єктового значення яка носить каскадний характер (виникнення другої аварійної ситуації відбулося та було зумовлено виникненням першої).

Причиною виникнення каскадної аварії об'єктового значення, яка мала місце 24.01.2010 в будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві на мережах централізованого опалення та вентиляції, внаслідок якої відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в приточно-витяжній камері (П-3; П-7) з наступним залиттям приміщення № 111 на першому поверсі даного будинку, стало порушення температурно-вологісного режиму в приміщенні № 201 в результаті невідповідності заходів із його утримання та експлуатації вимогам п. 2.8.1, 2.8.2, 2.8.3, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач зазначав, що, виплативши ТОВ "Сі. Бі. Ель." страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, він відповідно до статей 993, 1191 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" у межах фактичних витрат набув право вимагати їх відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки, якою є відповідач - ПАТ "Комерційний банк "Надра" відповідно до висновку комплексної судової інженерно-технічної експертизи № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013, проведеної експертами Київського НДІ судових експертиз під час розгляду господарським судом міста Києва справи № 22/400 за позовом ПАТ "СК Універсальна" до ТОВ "ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості" про відшкодування збитків в порядку регресу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Права і обов'язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов'язання, а саме із зобов'язання, спричиненого заподіянням шкоди.

Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтею 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

За твердженням позивача, такою особою, відповідно до висновку комплексної судової інженерно-технічної експертизи № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013, є ПАТ "КБ "Надра" - власник приміщення № 201 в будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві, який утримував та експлуатував приміщення з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до порушення температурно-вологісного режиму в приміщенні, внаслідок чого відбулась розгерметизація теплообмінника калориферу в приточно-витяжній камері з наступним залиттям приміщення № 111 на першому поверсі вказаного будинку.

Відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною третьою статті 13 Конституції України та частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, приміщення № 201 будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві належить ПАТ "КБ "Надра" на праві власності згідно з договором купівлі-продажу нежилих приміщень № 1621 від 24.07.2008.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до обов'язків споживача віднесено, зокрема, здійснення за власний рахунок ремонту та заміни санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, недопущення порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасне проведення підготовки жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Відповідно до п.2.5 Постанови Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.21 Постанови Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.12 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Із матеріалів висновку вбачається, що він обґрунтований, містить докладний опис проведеного дослідження, чіткий висновок з поставленого перед експертами питання, а будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність Висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи сторонами не наведено, судом не встановлено, а відповідачем не наведено.

Враховуючи наведене, суд приймає в якості належного та допустимого доказу у справі № 910/12320/13 Висновок комплексної судової інженерно-технічної експертизи № 2123/2124/12-46 від 21.02.2013, проведеної в межах справи № 22/400, який складений кваліфікованими судовими експертами відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу".

Вказаним Висновком встановлено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та настанням страхового випадку - пошкодження внутрішнього оздоблення нежилого приміщенням № 111 в будинку № 59 по вул. Жилянській у м. Києві внаслідок впливу води з опалювальних систем сусідніх приміщень.

Відповідно до ч. 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В деліктних зобов'язаннях діє презумпція вини заподіювача шкоди, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що шкоду завдано не з його вини, або ж у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено зворотнього, саме ПАТ "КБ "Надра" як власник приміщення № 201 будинку № 59 по вул. Жилянській в м. Києві є особою, відповідальною за завдані ТОВ "Сі. Бі. Ель." збитки. В свою чергу, позивач виплативши ТОВ "Сі. Бі. Ель." страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, відповідно до статей 993, 1191 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" у межах фактичних витрат набув право вимагати відшкодування збитків з ПАТ "Комерційний банк "Надра" в порядку регресу в розмірі 171 728,13 грн.

В той же час, суд зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року по 06.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

У відповідності до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 85 від 23 квітня 2015 року про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «Надра» до 05 червня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 356 від 04.06.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 113 від 05.06.2015 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра».

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Нормами статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Положеннями статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Отже, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Тому, виходячи з аналізу вищенаведених положень, позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до відповідача від часу запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.06.15 позивач звернувся до ПАТ «КБ «Надра» із заявою (вх. 2699/774) про визнання вимог кредитора на суму 171728,13 грн., вказану заяву було зареєстровано в реєстрі вимог кредиторів під номером 8556.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 171728,13 грн. в поряду регресу в межах даного судового провадження задоволенню не підлягають.

Вимога про стягнення вартості проведеної експертизи в межах господарської справи № 22/400 у розмірі 6 190,80 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Суд зазначає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, з огляду на нижчевикладене.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

Відповідно до стаття 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 ЦК України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною шостою статті 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Оскільки страхове відшкодування було сплачено позивачем в період з 29.12.10 по 28.01.11, то станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду - 27.06.13, строк позовної давності не сплив.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 лютого 2015 року (справа 910/177/14), яка згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язковою до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177918,93 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.08.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.