ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.08.2015р. Справа № 905/415/15

за позовом Селидівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Обласного

комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», ,

м.Краматорськ в особі відокремленого підрозділу Виробничої одиниці

«Димитровтепломережа», , м.Димитров

до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, код НОМЕР_1,

м.Селидове

про стягнення заборгованості в сумі 24837 грн. 93 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

Прокурор:ОСОБА_3

від позивача: ОСОБА_4 по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Селидівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ в особі відокремленого підрозділу Виробничої одиниці «Димитровтепломережа», м.Димитров звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м.Селидове, про стягнення заборгованості в сумі 24837,93 грн., у тому числі основний борг в сумі 19960,37 грн., інфляція в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою від 01.07.2015р. зменшив предмет позову, заявивши вимоги про стягнення заборгованості в сумі 22837,93 грн., у тому числі основний борг в сумі 17960,37 грн., інфляція в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн.

Заявою від 06.07.2015р. №99 позивач зменшив позов та заявив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20837,93 грн., у тому числі основний борг в сумі 15960,37 грн., інфляція в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн.

Прокурор в заяві, що надійшла до суду 17.08.2015р. підтримав проведене позивачем зменьшення позовних вимог.

За таких обставин, фактично прокурором та позивачем заявлено, а судом розглянуто вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20837,93 грн., у тому числі основний борг в сумі 15960,37 грн., інфляція в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн.

В обгрунтування своїх вимог прокурор та позивач посилаються на договір №3 від 08.06.2010 р., акти на підключення/відключення опалення, рахунки, акт звірки взаємних розрахунків, розрахунок суми позову.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (повідомлення про вручення поштового відправлення від 01.07.2015р.).

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2 фактично знаходиться за адресою: 85400 Донецька область, м.Селидове, вул..Карла Маркса 33, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Відповідно до ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст.42, 43 Господарського процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

08.06.2010р. між позивачем та відповідачем був підписаний договір №3 про постачання теплової енергії, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно з п.5.1 договору №3 від 08.06.2010р. облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку/розрахунковим засобом.

При цьому, за змістом п.6.5 договору №3 від 08.06.2010р. споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості часів (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією оплачується не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Додатковою угодою від 08.06.2010р. сторонами пункт 6.5 договору №3 від 08.06.2010р. викладено в наступній редакції: «Споживачі, що не мають приладів обліку сплачують за спожиту теплоенергію розрахунковим методом».

Відповідно до п.6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до тарифів.

Відповідно до 6.2 та 6.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, дата закінчення розрахункового періоду двадцятого числа поточного місяця та оплата вартості спожитих житлово-комунальних послуг та енергоносіїв на початок періоду наступного за розрахунковим , але не пізніше двадцять пятого числа.

Згідно пунктів 10.1 та 10.4 договору він діє до 08.06.2012р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією зі сторін.

Як встановлено судом, факт постачання позивачем теплової енергію відповідачу підтверджується наданим до матеріалів справи актом про підключення опалення від 18.11.2013р., згідно з яким позивачем було здійснено підключення опалення обєкту за адресою: м.Селидове вул.Карла Маркса 33, а також актом на відключення опалення від 24.10.2014р.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки №160 від 24.12.2013р. на суму 2384,69 грн., №102 від 30.11.2013р. на суму 770,16 грн., №224 від 31.01.2014р. на суму 2331,84 грн., №239 від 17.02.2014р. на суму 2145,71 грн., №318 від 21.03.2014р. на суму 1103,66 грн., №25 від 31.10.2014р. на суму 293,63 грн., №51 від 19.11.2014р. на суму 2130,06 грн., №113 від 24.12.2014р. на суму 3342,36грн., №182 від 31.01.2015р. на суму 3704,10 грн., №237 від 28.02.2015р. на суму 1339,02 грн., №310 від 31.03.2015р. на суму 2415,14 грн., всього на суму 15960,37 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

Факт постачання позивачем обсягів теплової енергії на вказану суму з боку відповідача не спростовано.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору №3 від 08.06.2012р. розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Датою закінчення розрахункового періоду вважається двадцяте число поточного місяця та оплата вартості спожитих житлово-комунальних послуг та енергоносіїв на початок періоду наступного за розрахунковим , але не пізніше двадцять п.ятого числа (п.6.3 договору).

Згідно до п.6.4 договору №3 від 08.06.2010р. якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Одночасно, за змістом п.6.5 договору №3 від 08.06.2010р. у разі обліку споживання теплової енергії розрахунковим способом різниця між заявленою та фактичне спожитою енергією сплачується не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 15960,37 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Зокрема, згідно з наданим до матеріалів справи актом звірки взаємних розрахунків, яки підписаний сторонами без будь-яких зауважень або заперечень, станом на 01.07.2015р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 15960,37 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляції в сумі 4616,00 грн. та трьох процентів річних в сумі 261,56 грн. за період з 27.01.2014р. по 31.03.2015р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та інфляції є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалами справи.

Відповідач заперечень проти позовних вимог не надав.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений прокурором та позивачем, обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що відповідач заперечень проти позову не надав, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 20837,93 грн., у тому числі основний борг в сумі 15960,37 грн., інфляція в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн., підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Селидівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ в особі відокремленого підрозділу Виробничої одиниці «Димитровтепломережа», м.Димитров до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м.Селидове про стягнення заборгованості в сумі 20837,93 грн., у тому числі основний борг в сумі 15960,37 грн., інфляція в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн., задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (85400 м.Селидове, вул.Солона, 56, код НОМЕР_1) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (м.Краматорськ, пров.Земляний 2, рах.№4214 в філії ПАТ «ПУМБ» м.Донецьк, МФО 334851, ) основний борг в сумі 15960,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (85400 м.Селидове, вул.Солона, 56, код НОМЕР_1) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Димитровтепломережа» (85327 м.Димитров, мкр-н «Молодіжний», 16-А, рах.№5 в АТ «Райффайзен банк ОСОБА_4» м.Селидове, МФО 380805, ) інфляцію в сумі 4616,00 грн. та три проценти річних в сумі 261,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (85400 м.Селидове, вул.Солона, 56, код НОМЕР_1) на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 17.08.2015р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина