ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р.Справа № 922/3588/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино", м. Харків
до відповідача 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Ков'яги , , відповідача 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке", м. Кузьминці
про про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача: Литвинова В.В. (дов. б/н від 01.04.2015 року);

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Талино" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" (відповідач 2) про стягнення солідарно з відповідачів 40 167,09 грн. інфляційних втрат та 1563,25 грн. 3% річних. Крім того, до солідарного стягнення заявлено судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем 2 його грошових зобов'язань по договору поставки №11/03 від 11.03.2013 року та укладеного між позивачем та відповідачем 1 договору поруки №П-11/03 від 11.03.2013 року., за яким останній відповідає солідарно з відповідачем 2 за виконання зобов'язань по договору поставки. Позивач зазначає, що рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року, позовні вимоги ТОВ "Талино" задоволені у повному обсязі та стягнуто солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 основний борг в сумі 91440,00 грн., пені у сумі 6120,21 грн., інфляційних втрат в сумі 15543,12 грн., проценти за користування коштами в сумі 2645,50 грн. та 2315,00 грн. судового збору. Проте, рішення суду було виконано невчасно, що у відповідності до ст. 625 ЦК України стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на прострочену суму зобов'язання.

Представник позивача 06.07.2015 року через канцелярію суду надав уточнення до позовної заяви (вх.№26925) та документи для долучення до матеріалів справи, у якому збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути солідарно з відповідачів 43 325,66 грн. інфляційних втрат та 1435,48 грн. 3% річних. Крім того, до солідарного стягнення заявлено судовий збір у розмірі 1872,00 грн.

Ухвалою від 09.07.2015 року суд повернув їх без розгляду на підставі ч.3 ст. 63 ГПК України.

У межах строків визначених ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладався з 09.07.2015 року до 03.08.2015 року.

03.08.2015 року через канцелярію суду надійшло клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи вказуючи про наміри вирішити спір мирним шляхом в позасудовому порядку.

Розглянувши клопотання відповідача 2, суд відмовляє у його задоволенні у зв'язку з його необґрунтованістю та відсутністю жодного доказу на підтвердження викладених у ньому обставин. Суд зазначає, що розгляд справи вже неодноразово відкладався для можливості надання сторонами своїх заперечень або вирішення спору мирним шляхом, проте сторони не скористалися своїми процесуальними правами, а відкладення розгляду справи лише затягує судовий процес.

10.07.2015 року позивач через канцелярію суду надав уточнення до позовної заяви (вх.№27941) у яких збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути солідарно з відповідачів 43 325,66 грн. інфляційних втрат та 1435,48 грн. 3% річних. Крім того, до солідарного стягнення заявлено судовий збір у розмірі 1872,00 грн.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Якщо до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

В той же час, у п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або з'явлення "додаткових" позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що заява про збільшення розміру позовних вимог за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з додаванням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Дослідивши надану позивачем уточнену позовну заяву та додані до неї матеріал, судом встановлено, що вона по суті є заявою якою збільшено розмір позовних вимог.

Отже, враховуючи викладене, суд приймає заяву позивача як збільшення розміру позовних вимог та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

У призначеному судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з урахування заяви про уточнення позовних вимог та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, витребувані судом документи не надали, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення ухвали суду представникам відповідачів.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.08.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

28.10.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Талино", звернулось до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 основний борг в сумі 91440,00 грн., 6120,21 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 15543,12 грн., проценти за користування коштами в сумі 2645,50 грн. та 2315,00 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням 1-м відповідачем його грошових зобов'язань за договором поставки №11/03 від 11.03.13 р. та укладеним між позивачем та 2-м відповідачем договором поруки № П-11/03 від 11.03.13 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" та з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" основний борг в сумі 91 440,00 грн., 6 120,21 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 15 543,12 грн., проценти за користування коштами в сумі 2 645,50 грн. та 2 315,00 грн. судового збору.

На виконання рішення суду видано відповідний наказ від 23.12.2014 року.

20.04.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Гайсинського районного управління юстиції на підставі заяви позивача відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року.

Проте як зазначає позивач, відповідачем, всупереч умовам Договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений товар, а саме згідно платіжного доручення №469 сума боргу була сплачена 27.04.2015 року, внаслідок чого позивачем на прострочену суму заборгованості нараховані інфляційні втрати у розмірі 43325,66 грн. та 3% річних у розмірі 1435,48 грн.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи №922/4803/14 судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 11 березня 2013 року між ТОВ "Талино" та ТОВ "Кузьминецьке" було укладено договір поставки засобів захисту рослин № 11/03, відповідно до п.1.1 якого, позивач зобов'язався поставити 1-му відповідачу засоби захисту рослин, а 1-й відповідач зобов'язався прийняти та оплатити вказану продукцію.

Того ж дня, 11 березня 2013 року між ТОВ "Талино" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № П-11/03 , відповідно умов якого (п. 1.1), 2-й відповідач зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем за виконання 1-м відповідачем зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11 березня 2013 року, укладеного між ТОВ "Талино" та ТОВ "Кузьминецьке", а також інших витрат позивача, визначених в пункті 2.1 цього договору.

Відповідно до п.3.1 договору поставки, загальна вартість поставленого позивачем товару за даним договором визначається, відповідно до видаткових накладних позивача.

Поставка товару у повному обсязі має бути здійснена у строк до 30.10.2013 року (п. 4.1 договору поставки).

На виконання умов договору поставки, позивачем 20.06.13 р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 91440,00 грн., що підтверджується видатковою та товарно-транспортною накладними № РН-0000050 від 20 червня 2013 р. (а.с. 30, 32), які були скріплені печатками підприємств та підписані уповноваженими представниками сторін. Повноваження представника 1-го відповідача на отримання товару зазначеного у спірній видатковій накладній підтверджуються відповідною довіреністю № 11 від 20 червня 2013 р.

Згідно з п.3.2 договору поставки, 1-й відповідач має сплатити кошти за поставлену продукцію шляхом перерахування вартості товару на розрахунковий розрахунок позивача не пізніше 30 жовтня 2013 року.

Також при розгляді справи №922/4803/14 судом встановлено, що 1-й відповідач визнається судом таким, що з 31.10.13 р. прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором поставки № 11/03 від 11.03.2013 р.

Крім того, другий відповідач відповідно до умов поруки №П-11/03 зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем за виконання першим відповідачем зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку за поставлений товар та можливих штрафних санкцій по договору.

Відповідно до п. 7.2 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту підписання його повноваженими представниками сторін і діє до моменту повного виконання зобов'язань, забезпечених порукою.

Згідно із ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду під час розгляду однієї справи, не доводиться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 43325,66 грн. та 3% річних у розмірі 1435,48 грн. нарахованих на суму заборгованості яка була несвоєчасно сплачена відповідачем.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язаний на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до розділу 7 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. та ст. 599 ЦК України, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів виконано не своєчасно, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Отже, враховуючи те, що сума заборгованості у розмірі 91 440,00 грн. була погашена другим відповідачем 27.04.2015 року з простроченням строку, визначеного умовами договору, а саме п.3.2 договору , згідно якого 1-й відповідач має сплатити кошти за поставлену продукцію шляхом перерахування вартості товару на розрахунковий розрахунок позивача не пізніше 30 жовтня 2013 року., позивачем правомірно застосовано наслідки за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Розглянувши позові вимоги позивача про солідарне стягнення на його користь з відповідачів суми інфляційних втрат та річних, перевіривши розрахунок їх нарахування, суд встановив, що відповідний розрахунок відповідає умовам договору та не суперечить норман чинного законодавства, а тому визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, а саме сума 3% річних у розмірі 1435,48 грн. за період з 01.10.2014 року по 26.04.2015 року, та інфляційних втрат у розмірі 43325,66 грн. нарахованих за жовтень-грудень 2014 року та січень- квітень 2015 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, беручи до уваги приписи ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається солідарно на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" ( ЄДРПОУ 42, вул. Леніна, 11, с. Кузьминці, Гайсинський район, Вінницька обл., 23712) та з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" (, вул. Академіка Проскури, 9-А, кв. 27, м. Харків, 61085) інфляційні втрати в сумі 43 325,66 грн., 3% річних в сумі 1 435,48 грн. та 1 827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 10.08.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова