ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р.Справа № 5016/4022/2011(16/248)
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шестопалов О.О., за довіреністю від 08.05.2015р.

від відповідача: Єрмаков А.М., за довіреністю №01 від 05.01.2015р.

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

від третьої особи-3: не з'явився

від третьої особи-4: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіфа"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 22 квітня 2015 року

у справі №5016/4022/2011(16/248)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіфа"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1.Акціонерного товариства відкритого типу "Фірма "Аура";

ОСОБА_4;

3.ОСОБА_5;

4.ОСОБА_6

про стягнення 2758635,80 грн., -

(Сторони та суть спору зазначені відповідно до рішення господарського суду Миколаївської області від 22 квітня 2015 року по справі №5016/4022/2011(16/248))

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Дельта Банк" звернувся до місцевого господарського суду про стягнення з ТОВ "Кіфа", з урахуванням остаточних уточнень до позовних вимог, 3537071,61 грн., з яких: 1757093,36 грн. заборгованості за кредитом; 4970,44 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1616662,06 грн. заборгованості за відсотками; 8275,55 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків; 149296,91 грн. комісії за кредитом; 773,29 грн. пені за несвоєчасне повернення комісії.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22 квітня 2015 року у справі №5016/4022/2011(16/248) (суддя Фролов В,Д) позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 3534044,50 грн., з яких: 1757093,36 грн. заборгованості за кредитом; 1616662,06 грн. заборгованість за відсотками; 146309,80 грн. сума комісії за кредитом; 4970,44 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 8275,55 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 773,29 грн. пеня за несвоєчасне повернення комісії, а також грошові кошти на відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 68820,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ "Кіфа" неналежно виконувало свої грошові зобов'язання за укладеним з Банком кредитним договором, при цьому, при винесенні судового рішення місцевим господарським судом прийнято до уваги висновок судової експертизи, проведеної в межах даної справи та часткове визнання відповідачем заборгованості.

Не погодившись з ухваленим рішенням господарського суду першої інстанції, відповідач (ТОВ "Кіфа") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині стягнення з відповідача 379089,08 грн. процентів та 20853,33 грн. комісії та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" відмовити. При цьому відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і не повним з'ясуванням обставин справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судових засіданнях підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача (ПАТ "Дельта Банк") у судових засіданнях надав пояснення, згідно з якими позивач не погоджується з апеляційною скаргою ТОВ "Кіфа", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Представники третіх осіб в судові засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені, про що свідчать відповідні поштові повідомлення від 18.06.2015р. та від 20.07.2015р.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Кіфа" за відсутністю представників третіх осіб.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що між ТОВ "Український промисловий банк" (первинний кредитор) та ТОВ "Кіфа" (відповідач, позичальник) 24 липня 2007 року укладено кредитний договір № 12/МС/К-07 (надалі - договір), за умовами якого ТОВ "Український промисловий банк" надав відповідачу кредит в грошовій форму у сумі 2000000 грн., з кінцевою датою повернення до 21.07.2017 р. Процентна ставка становить 18% річних. Метою використання кредиту є поповнення обігових коштів та інвестиційних цілей.

Відповідно до п. 4.1 договору повернення кредиту відповідачем здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за Кредитом повертається Відповідачем у відповідності до Графіку повернення заборгованості (додаток № 1 до цього Договору), а у випадку, якщо такий не був укладений - не пізніше кінцевої дати повернення Кредиту, передбаченої п. 1.1 цього Договору. У випадку порушення Відповідачем встановлених цим пунктом Договору строків повернення Кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за Кредитом вважається прострочення та переноситься Банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості Відповідача перед Кредитором.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що проценти за користування Кредитом нараховуються за період з дня надання Кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту. Комісія управління кредитом нараховується у розмірі, передбаченому п. 1.1 цього Договору, щомісячно протягом періоду кредитування.

Згідно з п. 4.3 договору нарахування процентів Банком здійснюється щомісячно за період з 28 числа минулого місяця по 27 число поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається. Нарахування Банком комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно 28 числа поточного місяця та у день остаточного повернення Кредиту.

За п. 4.4 договору (з урахуванням змін внесених додатковим договором №12/1/МС/К-07 від 24.07.2007) сплата відповідачем процентів здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок №742. Сплата Відповідачем комісії за управління кредитною лінією здійснюється щомісячно в строк з 28-го числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок №742.

Пунктом 4.6 договору (з урахуванням договору про внесення змін до Кредитного договору від 30.06.2009) передбачено, що у разі порушень умов повернення заборгованості по Кредиту згідно Додатку 1 до даного Договору, Відповідач сплачує проценти з розрахунку 26% процентів річних, що нараховується на суму простроченої заборгованості з дати її виконання до дати її повного погашення.

Відповідно до п. 8.1 Договору (з урахуванням договору про внесення змін до Кредитного договору від 30.06.2009) у випадку порушення строків (термінів) повернення Кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним Відповідач сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. На прострочення заборгованості в період з 01.06.09 по 31.05.10, за умови дотримання графіків погашення заборгованості згідно Додатку 1 до даного Договору та вчасних платежів за відсотками, пеню не нараховувати.

Згідно з п. 8.5 Договору (з урахуванням договору про внесення змін до Кредитного договору від 30.06.2009), у випадку невиконання Відповідачем умови п. 6.1.14 цього договору, процентна ставка за користування кредитом підвищується на 2% річних.

Згідно п. 10. 1 Договору цей Договір набув чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками Сторін та діє по дату повного виконання Відповідачем зобов'язання за цим Договором.

07 серпня 2008 року між ТОВ "Український промисловий банк" та ТОВ "Кіфа" було укладено додатковий договір №12/1/МС/К-07 до Кредитного договору №12/МС/К-07 від 24.07.2007р.

30 червня 2009 р. було укладено Договір про внесення змін до кредитного договору №12/МС/К-07 від 24.07.2007р.

На виконання умов Кредитного договору Банком було надано кредит відповідачу у сумі 2000000 грн., що підтверджується копією Розпорядження Бухгалтерії від 27.07.2007р. та не спростовується відповідачем (т.1, а.с. 24).

02 липня 2010 року між ПАТ "Дельта Банк" (новий кредитор, позивач) та ТОВ "Український промисловий банк" (первинний кредитор) було укладено договір про передачу активів ТОВ "Укрпомбанк" в рахунок погашення заборгованості.

На підставі зазначеного договору актом приймання - передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 13.09.2010р. ТОВ "Украпромбанк" передало ПАТ "Дельта Банк" кредитний договір №12/МС/К-07, додатковий договір №12/1/МС/К-07 до Кредитного договору №12/МС/К-07 від 24.07.2007 р. та Договір від 30.06.2009р. про внесення змін до кредитного договору №12/МС/К-07 від 24.07.2007 р.

Відповідно до додатку № 1 до договору про передачу активів фактичний розмір грошового зобов'язання, переданого від ТОВ "Укрпромбанк" до ПАТ "Дельта Банк" становить 1757093 грн. 36 коп.

02 серпня 2011 року позивач направив відповідачу претензію № 02.1-1031 з вимогою погашення заборгованості по кредиту, процентам, комісії та пені в повному обсязі (а.с. 31-35).

Вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Вищенаведене стало підставою для звернення ПАТ "Дельта Банк" до господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.02.2014 було призначено судову економічну експертизу по справі.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Чинним законодавством України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Цивільним законодавством України передбачено, що зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України).

Дослідивши матеріали та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає доведеним те, що ТОВ "Кіфа" неналежно виконувало свої грошові зобов'язання за укладеним з Банком кредитним договором, загальна неповернена сума котрого становить 1757093,36 грн., а тому позовні вимоги в даній частині стягнення неповерненого кредиту є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, апеляційний господарський суд зауважує, що скаржник в повному обсязі погоджується з відповідним рішенням місцевого господарського суду щодо стягнення 1757093,36 грн. заборгованості за кредитним договором.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4970,44 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 8275,55 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків та 773,29 грн. пені за несвоєчасне повернення комісії, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Так, господарським законодавством України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони (ч. 2 ст. 193 ГК України). Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

У відповідності з господарським законодавством України штрафні санкції за порушення грошового зобов'язання встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст.231 ГК України). Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (ч.1 ст.231 ГК України).

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.ст.1,3 Закону).

Дослідивши надані позивачем розрахунки пені, приймаючи до уваги матеріали та обставини справи, вимоги чинного законодавства та умови спірного договору, враховуючи позицію відповідача, викладену в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 4970,44 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 8275,55 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків та 773,29 грн. пені за несвоєчасне повернення комісії.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1616662,06 грн. заборгованості за відсотками та 149296,91 грн. комісії за кредитом, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги ТОВ «Кіфа», скаржник фактично не погоджується зі стягненням частини процентів та комісії, а саме 379089,08 грн. процентів та 20853,33 грн. комісії.

При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що ТОВ "Кіфа" подало до апеляційного господарського суду клопотання про призначення судової експертизи, на дослідження якої слід поставити питання стосовно правомірності нарахування грошових коштів, зі стягненням яких не погоджується скаржник.

У задоволенні вищезазначеного клопотання колегією суддів було відмовлено у зв'язку з відсутністю у відповідача первинних бухгалтерських документів, які б обґрунтували правову позицію відповідача щодо незгоди з нарахуванням оскаржуваних сум відсотків та комісії.

Як вже було зазначено вище, під час розгляду справи у місцевому господарському суді було проведено судову експертизу.

Відповідно до висновку №1106-1108 судово-економічної експертизи, судовим експертом було встановлено, зокрема, що розрахунки відсотків за користування кредитом та комісії банку складені з помилками, в сторону зменшення від дійсної суми відсотків та комісії. Тобто відповідні суми відсотків та комісії банком було заявлено до стягнення у розмірі меншому, ніж за розрахунком відсотків, наданим експертом.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на підтвердження відсутності підстав для нарахування позивачем 379089,08 грн. процентів та 20853,33 грн. комісії за спірний період.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 1616662,06 грн. заборгованості за відсотками та 149296,91 грн. комісії за кредитом, оскільки апеляційний господарський суд позбавлений можливості виходити поза межі позовних вимог та стягувати суми коштів більші, ніж заявлені позивачем.

При цьому, апеляційний господарський суд погоджується з розрахунком відсотків та комісії господарського суду першої інстанції.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету спору та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіфа" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22 квітня 2015 року у справі №5016/4022/2011(16/248) залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіфа" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Я.Ф. Савицький Т.Я. Гладишева