РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015Справа №910/8989/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест"

до Державного підприємства "Укрветсанзавод"

про стягнення 299 704, 96 грн.

за участю представників:

від позивача:Гончар О.В.- представник за довіреністю б/н від 07.05.2015 р.
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" з позовом до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про стягнення 299 704, 96 грн. за договором про надання послуг з утилізації.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 6 від 03.01.2014 р. в частині невиконання послуг з утилізації та просить суд стягнути з відповідача авансовий платіж у сумі 275 807,90 грн., пеню у сумі 17 549,70 грн., 3 % річних у сумі 6 347,36 грн., а всього - 299704, 96 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у минулому судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, зазначив, що позивачем не доведено наявність заборгованості за надані послуги у заявленій сумі, а тому у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" (постачальник) та відповідачем - Державним підприємством "Укрветсанзавод" (переробник) був укладений договір № 6 про надання послуг з утилізації.

Згідно з п 1.2 договору постачальник передає у власність переробника, а переробник приймає для подальшої утилізації відходи, які утворились в результаті виробничо-господарської діяльності постачальника.

Підтвердженням факту наданих послуг за цим договором є акт прийому-передачі робіт, послуг та приймальна квитанція, рахунок-фактура та податкова накладна, які переробник надає постачальнику в момент отримання відходів (п. 1.5 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору кількість та вартість запланованих місячних обсягів з утилізації відходів визначається в специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Після укладання договору постачальник протягом 7 (семи) робочих днів перераховує на поточний рахунок переробника, на умовах попередньої оплати, 30% від вартості запланованих місячних обсягів послуг з утилізації (перероблення) відходів, а кожного наступного місяця перераховує на поточний рахунок переробника на умовах попередньої оплати 50% від вартості запланованого місячного обсягу послуг з утилізації (перероблення) відходів.

Відповідно до п. 3.5 договору кінцевий рахунок за надані послуги за цим договором надається переробником протягом 7 (семи) робочих днів після підписання акту прийому-передачі робіт, послуг, із врахуванням суми попередньої оплати. У випадку, якщо сума попередньої оплати виявиться більшою, ніж визначена в акті прийому-передачі робіт, послуг, різниця між перерахованою сумою і сумою визначеною, в акті прийому-передачі робіт, послуг, зараховується у рахунок вартості робіт на наступний місяць.

Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 31.12.2014 р. (п. 6.2 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, незважаючи на відсутність підписаної сторонами специфікації, передбаченої п. 3.4 договору, позивач перерахував відповідачу авансовий платіж на загальну суму 360 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 449 від 16.01.2014 р., № 520 від 29.01.2014 р., № 80 від 03.06.2014 р., № 55 від 17.06.2014 р., № 83 від 23.06.2014 р.

У якості доказів виконання умов договору з боку відповідача у матеріалах справи наявні акти на проведення утилізації від 31.01.2014 р. та від 27.06.2014 р., а також акт здачі-прийняття робіт № 1 від 27.06.2014 р. на загальну суму 84 192,10 грн.

Зважаючи на вказані докази позивач вказує, що ДП "Укрветсанзавод" зобов'язано повернути йому попередню оплату в частині невиконаних послуг у сумі 275 807,90 грн. на виконання п. 3.5 договору.

Також судом встановлено, що 17.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 17/02Ю про повернення попередньої оплати у сумі 291 107,70 грн., яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

З'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив, що сторони, уклавши договір про надання послуг, умови цього договору не виконували, як того вимагала їх спільна домовленість та приписи закону.

Так, у матеріалах справи відсутні погоджені сторонами специфікації, які є невід'ємною частиною цього договору, оскільки у них визначається кількість та вартість запланованих місячних обсягів послуг з утилізації відходів (п. 3.4 договору);

акти прийому - передачі, які повинні складатись на виконання п. 3.6 договору, для уточнення останнього обсягу здійснених поставок і платежів за домовленістю;

підписані сторонами акти щомісячного звіряння, що здійснюється на підставі вищевказаних актів прийому-передачі робіт (п. 3.7 договору)

Також пунктом 6.5 договору передбачено, що сторони зобов'язуються щоквартально відслідковувати виконання умов договору. В разі їх порушення сторона, щодо якої було порушено умови договору, протягом 5 днів з моменту виявлення такого порушення надсилає вимогу в письмовому вигляді на його усунення.

Тобто обов'язок відслідковувати виконання умов договору покладено як на позивача, так і на відповідача, а у матеріалах справи відсутні докази виявлених порушень, які б свідчили, що відповідачем порушуються умови договору, окрім вимоги від 17.02.2015 р. № 17/02Ю, яку суд приймає, як доказ досудового врегулювання спору, що була надіслана відповідачем вже після закінчення дії договору (31.12.2014 р.), а не у строки, передбачені пунктом 6.5. договору (протягом 5 днів з моменту виявлення такого порушення).

Отже, оскільки умови договору позивачем і відповідачем не виконувались, суд приходить до висновку, що обсяги, кількість та вартість послуг на утилізацію відходів сторонами не погоджені, у подальшому виконання договору ними не перевірялось, а тому попередню оплату позивач здійснив на свій ризик.

До того ж надані позивачем платіжні доручення № 449 від 16.01.2014 р. на суму 30 000 грн., № 520 від 29.01.2014 р. на суму 100 000 грн., № 80 від 03.06.2014 р. на суму 10 000 грн. суд не приймає в якості належних доказів, оскільки вони не свідчать про перерахування саме авансового платежу. Так, у якості призначення платежу у цих платіжних дорученнях зазначено, що кошти перераховані не як попередня оплата, а як плата за послуги з утилізації, тобто позивач міг їх сплатив після виконання робіт, як це передбачалось п. 3.5 договору.

Також позивач зазначає, що відповідачем було надано послуги з утилізації лише у січні 2014 р. та у червні 2014 р. на суму 84 192,10 грн. Разом з тим, ДП "Укрветсанзавод" надав суду прибутково-видаткові накладні, з яких вбачається, що послуги з приймання технічної сировини від позивача на утилізацію надавались ще й в інші місяці, ніж стверджує позивач.

Окрім усього, з вимоги позивача від 17.02.2015 р. № 17/02Ю вбачається, що останній у ній вказував про іншу суму виконаних у той же період (січні, червні 2014 р.) послуг - на загальну суму 108 392,28 грн., у зв'язку з чим вимагав у відповідача повернути суму попередньої оплати у розмірі 291 107,70 грн., що відрізняється від суми заявленої у позові.

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, умови договору про надання послуг, а також наявність у справі суперечливих доказів та той факт, що позивач не надав належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених вимог і їх беззаперечність, водночас приймаючи до уваги, що надані відповідачем докази позивачем не спростовані, суд вважає, що ТОВ "УПГ-Інвест" не довело суду наявність обов'язку ДП "Укрветсанзавод" сплатити позивачу попередню оплату за договором № 6 від 03.01.2014 р., а, отже, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафних санкцій у вигляді пені на 17 549,70 грн. та 3 % річних у сумі 6 347,36 грн., суд зазначає, що, оскільки у стягненні основної суми заборгованості позивачу відмовлено, то й у частині вимог про стягненні штрафних санкцій та матеріальних втрат, які є похідними від основного зобов'язання, необхідно відмовити.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "УПГ-Інвест" до Державного підприємства "Укрветсанзавод" про стягнення 299 704, 96 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 23 липня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 28 липня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна