ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 р. Справа № 923/930/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Борхаленко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариство "Херсонський хлібокомбінат" м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с. Заозерне Каховського району Херсонської області

про стягнення 10418 грн. 36 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Колеснікова Г.П., уповноважений представник, дов. від 21.05.2015р.

від відповідача - не з'явився

Публічне акціонерне товариство "Херсонський хлібокомбінат" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) суму основного боргу в розмірі 6369,69 грн., втрат від інфляції в розмірі 2627,09 грн., 3% річних в розмірі 90,05 грн., пеню в розмірі 1331,53 грн.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Відповідач в засідання суду двічі не прибув і витребуваних судом доказів не надав з невідомих причин, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому ухвали від 16.06.2015р. про порушення провадження у справі та ухвали від 09.07.2015р. про відкладення розгляду справи на 27.07.2015р.

Ухвали від 16.06.2015р. та від 09.07.2015р. надсилались відповідачу за адресою, зазначеною в позовній заяві та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

За таких підстав, відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними в ній доказами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Між сторонами 15.01.2013 р. було укладено договір поставки хлібобулочних та кондитерських виробів № 10 (далі договір), за умовами якого (п.1.1.) позивач зобов'язався постачати та передавати у власність відповідача, а останній приймати та оплачувати хлібобулочні та кондитерські вироби згідно товарної номенклатури, асортимент, кількість, якість та ціна яких, зазначені у видаткових накладних на кожну поставку товару, які є невід'ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору позивач постачав протягом січня 2013р. - серпня 2014р. хлібобулочні вироби відповідачу, що підтверджується копіями видаткових накладних, наданих до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з п. 6.2.3 Договору строк оплати - 7 банківських днів.

Як вбачається з матеріалів справи, поставки хлібобулочних виробів відбувалися за замовленням відповідача (п. 3.1 договору) щодня, кожна поставка супроводжувалась товарно-транспортною накладною та податковою накладною (п. 3.8 договору).

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати отриманого товару належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 22.08.2014р. виникла заборгованість в сумі 6369,69 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем за отриманий товар, позивач припинив постачання відповідачу хлібобулочних виробів у серпні 2014р.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем заборгованості є порушенням господарських зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 6369,69грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу збитків від інфляції в розмірі 2627,09 грн. та 3% річних в сумі 90,05 грн.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення збитків від інфляції в розмірі 2627,09 грн. та 3% річних в сумі 90,05 грн. відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 10.3 договору передбачено, що за у випадку несвоєчасної оплати товару відповідач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

У зв'язку з несвоєчасними розрахунками відповідача за договором позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 1331,53 грн.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 1331,53грн. пені позивачем доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально підтверджені, а отже такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 1827 грн. відшкодовуються йому за рахунок відповідача, з вини якого спір доведено до врегулювання у судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с. Заозерне Каховського району Херсонської області АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариство "Херсонський хлібокомбінат" (м. Херсон вул. Червоностудентська 30, ) суму основного боргу в розмірі 6369,69 грн., втрат від інфляції в розмірі 2627,09 грн., 3% річних в розмірі 90,05 грн., пеню в розмірі 1331,53 грн. та 1827грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.07.2015р.

Суддя В.П.Ярошенко