ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" липня 2015 р. № 918/852/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Трускавецького В.П.

розглянув матеріали за заявою боржника про порушення справи про банкрутство Фізичної особи - підприємця Хомюка Віталія Ярославовича (33028, м. Рівне, майдан Незалежності, буд. 1, кв.26)

ВСТАНОВИВ:

Боржник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство Фізичної особи Хомюка Віталія Ярославовича (33028, м. Рівне, майдан Незалежності, буд. 1, кв.26).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частинами 1, 2 ст. 90 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням банкрутом фізичної особи за боргами, які виникли у неї у зв'язку зі здійсненням підприємницької діяльності. Підставою для визнання фізичної особи банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями та/або виконати обов'язок із сплати обов'язкових платежів.

Заява щодо порушення справи про банкрутство фізичної особи подається на загальних підставах, встановлених статтями 10 та 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року), з урахуванням особливостей, визначених статтею 90 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) боржник зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у разі виникнення таких обставин: задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності); під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі; в інших випадках, передбачених цим Законом.

Проте, під час розгляду заяви про банкрутство та доданих до неї документів судом встановлено, що вказана заява не відповідає вимогам статті 10, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року).

Так відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Пунктами 3 - 5 частини 2 статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) встановлено, що до заяви про порушення справи про банкрутство додаються, зокрема: докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

Під час розгляду поданої заявником заяви про банкрутство та доданих до неї документів судом встановлено, що заявником не додано до заяви про порушення справи про банкрутство, у відповідності до ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року), рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили та постанови органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

Заявником подано лише фотокопію постанови державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.03.2012 року.

Як вбачається з вищезгаданої постанови, державним виконавцем постановою від 20.04.2011 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2а/1770/349/2011, виданого 05.04.2011 року Рівненським окружним адміністративним судом.

Тобто, заявником не подано суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2011 року та судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду на виконання якого було видано виконавчий лист №2а/1770/349/2011 від 05.04.2011 року.

Також, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) до заяви боржника додається також зокрема бухгалтерський баланс на останню звітну дату, рішення власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника про звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

Цих вимог Закону заявником також не було дотримано, а саме: не подано вищезгаданих документів до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство.

У відповідності з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо: заява не відповідає змісту вимог, зазначених в цьому Законі;

Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року) суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, зокрема, з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Пунктом 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії, при цьому, відповідно до п. 5.27. Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Проте, в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України заявником надані документи належним чином не засвідчені, а тому не можуть бути сприйняті судом в якості належних доказів в розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява боржника про порушення справи про банкрутство Фізичної особи - підприємця Хомюка Віталія Ярославовича (33028, м. Рівне, майдан Незалежності, буд. 1, кв.26) підлягає поверненню.

Разом з тим суд наголошує, що повернення позовної заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Керуючись ст.ст.10, 11, ч. 1 ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, який набрав чинності з 19.01.2013 року), ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути без розгляду заяву боржника про порушення справи про банкрутство Фізичної особи - підприємця Хомюка Віталія Ярославовича (33028, м. Рівне, майдан Незалежності, буд. 1, кв.26), і додані до заяви документи, всього на 19 аркушах, заявнику.

Суддя Трускавецький В.П.