Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" липня 2015 р. Справа № 906/800/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А. ,

за участю представника позивача: Хоменко Ю.А., дов. від 07.07.2015 р. № 07-07-2/1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Марго" (Київська область, м.Біла Церква)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" (Житомирська область, Черняхівський район, с.Щеніїв)

про стягнення 676310,35 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 676310,35грн. заборгованості, з яких: 549448,50грн. - основний борг, 16972,15грн. - пеня та 109889,70грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 02.06.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.06.2015р.

Ухвалою суду від 30.06.2015 розгляд справи відкладено на 20.07.2015р.

Ухвалою суду від 20.07.2015 повторно розгляд справи відкладено на 29.07.2015р.

28.07.2015 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 74975,16 грн. основного боргу (що еквівалентно 3369,67 доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі гривні до долару США станом на 28.07.2015, який складає 22,25 USD/UAH), 2211,85 грн. пені, 14995,03 грн. штрафу та 3906,92 грн. 3% річних (а.с.92-95).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заяву про зменшення розміру позовних вимог суд прийняв до розгляду та вирішує спір в межах зменшених позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає в повному обсязі, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.85-87).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013р. між Приватним підприємтвом "Марго" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 05-03-04 (а.с. 14-17) , за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин (товар) відповідно до умов цього договору. (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що конкретний асортимент, кількість, ціна, строк постави та умови оплати товару наведені в специфікаціях до цього договору. Специфікації є невід'ємною частиною цього договору. Ціна товару визначена у національній валюті України в сумі, еквівалентній доларам США за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі гривні до долару США на дату, що передує даті підписання (згідно сайту www.udinform.com).

Загальна сума договору складається із суми вартості товару всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору, які є його невід'ємною частиною (п. 3.2. Договору).

За змістом п. 4.1. договору, умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації до договору.

Згідно п.4.2 договору, покупець проводить оплату продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленого рахунку покупцю за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період /АSK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару. Днем оплати вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Пунктом 4.3. договором визначено, що сторони встановлюють, що протягом строку дії цього договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні.

Відповідно до п. 5.1 договору, право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару, супровідних документів та підписання видаткових накладних на товар.

17.04.2013 р. сторони підписали Специфікацію № 1 засобів захисту рослин до договору № 05-03-4 від 10.04.2013 р. (а.с. 18), у якій визначили перелік товару, що мав бути поставлений відповідачу.

Загальна вартість товару, за даними специфікації, 25856,40 дол. США з ПДВ, що еквівалентно 212022,48 грн. з ПДВ по середньому курсу на міжбанку - 8,20 грн. за наступним графіком оплати:

- за Штефікур та Штефурон 50% до 19.04.2013 - 55778,04 грн;

- за Штефодим 50% до 25.04.2013 - 33849,60 грн.;

- за Штеф-альфа-цип 50% до 10.05.2013 - 16383,60 грн;

- решта 50% до 01.11.2013 - 106011,24 грн.

Умови поставки : EXW склад продавця.

Термін поставки - п'ять днів після оплати згідно графіку.

Поставка товару позивачем була здійснена за видатковими накладними:

- № РН-000247 від 26.04.2013 року, за якою передано товар "штефікур", в кількості 870 л та "штефурон" в кількості 11 кг на загальну суму 111556,08 грн. (а.с. 19);

- № РН-000593 від 22.06.2013 року, за якою передано товар "штефодим" в кількості 430 л. та "штеф-альфа-цип" в кількості 370 л на загальну суму 100466,40 грн. (а.с. 20).

При цьому, відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару виконав частково на загальну суму 184391,20 грн., сплативши, відповідно до банківських виписок:

26.04.2013 року суму 37158,00 грн.; 21.05.2013 - 13383,60 грн.; 16.05.2013 року - 33849,60 грн.; 04.06.2013 року - 100000,00 грн; (а.с.68-74).

Різниця між поставленим та оплоченим товаром становить 27631,28 грн. (212022,48 грн. - 184391,20 грн.), що по курсу 8,2 грн. еквівалентно 3369,67 дол. США.

Факт неналежного виконанння зобов'язань з боку відповідача став підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду за захистом свого порушеного права.

До стягнення позивачем заявлена заборгованість в гривневому еквіваленті в сумі 74975,16 грн., яка обрахована станом на 28.07.2015 року за курсом долара на міжбанківській біржі станом на 27.07.2015 р. - 22,25 грн. (3369,67 дол. * 22,25 грн.).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, оскільки остаточний строк оплати товару, згідно специфікації, визначено 01.11.2013 року, то з 02.11.2013 у позивача виникло право нарахування відповідачу пені та штрафу, визначених умовами п. 6.1., 6.2 договору.

Пеня за несвоєчасно проведені розрахунки позивачем обрахована та заявлена до стягнення за період з 02.11.2012 р. по 02.02.2014 р., із врахуванням курсу долара за кожний день, в сумі 2211,85 грн. (а.с. 109-113).

Штраф в розмірі 20% вираховано із суми боргу 74975,16 грн., та заявлено до стягнення в сумі 14995,03 грн.

В порядку ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 3906,92 грн. 3% річних, які нараховано за несвоєчасну сплату коштів в сумі 74975,16 грн. за 634 дні (а.с. 113)

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи з наведеного, строк виконання зобов'язання з оплати придбаного товару є умовою, що забезпечує порядок виконання зобов'язання купівлі-продажу. Якщо строк оплати товарів, послуг не визначений договором або законодавчими актами, такий строк наступає з моменту виникнення у кредитора права на вимогу.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, у специфікації від 17.04.2013 р. сторони визначили графік оплати товару, згідно якого кінцевий термін оплати - 01.11.2013 року.

Позивач, незважаючи на те, що відповідач не провів оплат, згідно графіку платежів, обумовлених у специфікації, поставив відповідачеві товар.

Відповідач, в свою чергу, вартість отриманого товару оплатив лише в сумі 184391,20 грн. Різниця між вартістю поставленого та оплочено товару становить 27631,28 грн.

При цьому, посилаючись на умови п. 4.2 договору, позивач просить стягнути з відповідача 74975,16 грн. основного боргу.

Однак, суд вважає, що позивач безпідставно заявив вимогу про стягнення основного боргу саме у визначеній ним сумі.

Так, п. 4.2 договору,передбачено, що покупець проводить оплату продавцю у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно д о в и с т а в л е н о г о рахунку покупцю за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі (графа Мах за період /АSK) гривні до долару США на дату, що передує даті перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару .

Отже, право на звернення до суду з вимогою про стягнення вартості неоплаченого товару за максимальним курсом продажу міжбанківської валютної біржі гривні до долару США могло виникнути у позивача після виставлення ним відповідного рахунку і несплати його відповідачем.

Оскільки матеріали справи не містять доказів виготовлення такого рахунку та пред'явлення його до оплати відповідачу, вимога про стягнення заборгованості саме в сумі 74975,16 грн. задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, ст. 525 ЦК України не допускає односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов.

Як встановлено судом вище, відповідач не сплатив позивачу повну вартість товару, обумовлену специфікацією. Неоплаченим є товар в сумі 27631,28 грн.

За вказаних обставин, суд вважає, що саме щодо цієї суми має місце спір, і саме ця сума має бути стягнута на користь позивача.

В частині стягнення 47343,88 грн. основного боргу (74975,16 грн.-27631,28 грн.) слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення пені у сумі 2211,85 грн. за період з 02.11.2013 року по 02.05.2014 року та 20% штрафу у сумі 14995,03 грн. суд зазначає наступне.

Умовами п. 6.1. Договору встановлено, що в разі порушення строків виконання зобов'язань за цим договору сторона яка допустила прострочку, сплачує другій стороні штрафну пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму простроченого зобов'язання за кожен день прострочки.

В разі ухилення від оплати вартості товару та порушення термінів оплати покупець, крім пені сплачує продавцеві штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару (п. 6.2. Договору).

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 1.12. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, розмір пені за період з 02.11.2013 по 01.05.2014, виходячи із суми заборгованості у розмірі 27631,28 грн. становить 1872,87 грн., розмір штрафу 20% від суми неоплаченого товару складає 5526,26 грн.

В частині стягнення 338,98грн. пені та 9468,77 грн. штрафу господарський суд відмовляє за безпідставністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3906,92 грн. на підставі ст.625 ЦК України 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 74975,16 грн. суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що правомірним є нарахування 3% річних на заборгованість в сумі 27631,28 грн., яка визнана судом як обгрунтовано заявлена до стягнення.

Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, розмір 3% річних за період, визначений позивачем, складає 1439,85 грн.. Таким чином, вимога в частині стягнення 3% річних у розмірі 2467,07 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню в сумі 36470,26 грн., з яких 27631,28 грн. - основний борг, 1872,87 грн. - пеня, 5526,26 грн. - штраф, 1439,85 грн. - 3% річних.

В частині стягнення 47343,88 грн. основного боргу, 338,98 грн. пені, 9468,77 грн. штрафу та 2467,07 3% річних суд відмовляє.

В порядку ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач заявою від 28.07.2015 зменшив розмір позовних вимог до 96088,96 грн., тому сума судового збору становить 1921,78 грн.

З платіжного доручення № 569 від 08.05.2015р. вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 13526,22 грн. (а.с. 8).

За таких обставин, позивачу слід повернути з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в сумі 11604,44 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" ( 12344, Житомирська область, Черняхівський район, с.Щеніїв, вул.Поліщука, 3, код 37376945)

на користь Приватного підприємства "Марго" (09100, Київська область, м.Біла Церква, вул.Шевченка, 158, код 20619598)

- 27631,28 грн. основного боргу;

- 1872,87 грн. пені;

- 1439,85 грн. 3% річних;

- 5526,26 грн. штрафу;

- 729,41 грн. судового збору.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 47343,88 грн. основного боргу, 338,98 грн. пені, 9468,77 грн. штрафу та 2467,07 3% річних.

4. Повернути Приватному підприємству "Марго" (09100, Київська область, м.Біла Церква, вул. Шевченка, 158, код 20619598)

з Державного бюджету України надлишок сплаченого, згідно платіжного доручення № 569 від 08.05.2015р., судового збору в сумі 11604,44 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.07.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з пов.) (оригінал)

3- відповідачу (рек. з пов.)