ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/5886/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Станішевський І.С. - начальник сектору проваджень (довіреність № 14-125

від 13.05.2014)

від відповідача: Варданян Г.С. - представник (довіреність № 67юр від 22.07.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (далі - відповідач) пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 5 972 545 грн. 52 коп. - пеня;

- 6 928 118 грн. 76 коп. - інфляційні втрати;

- 980 689 грн. 86 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 13-118-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений в період з січня 2013 року по жовтень 2014 року природний газ у встановлений договором строк. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 20.02.2013 по 27.04.2015 в сумі 5 972 545 грн. 52 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 20.02.2013 по 27.04.2015 у сумі 980 689 грн. 86 коп., а також інфляційні втрати за період з червня 2014 року по лютий 2015 року у сумі 6 928 118 грн. 76 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 29.07.2015.

У судове засідання 29.07.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 29.07.2015 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, що наведені у позові.

Від відповідача 29.07.2015 надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 49924/15 від 29.07.2015), в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з огляду на те, що враховуючи положення пункту 6.1. та статті 11 договору в редакції додаткової угоди № 10 від 22.12.2014, сторонами було змінено порядок розрахунків, а отже, з урахуванням вказаних положень договору відповідачем не було прострочено виконання грошових зобов'язань, а позовні вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп. є безпідставними.

Отже, у судовому засіданні 29.07.2015 представником відповідача було викладено зміст відзиву на позов, наведені доводи в його обґрунтування.

Також, у судовому засіданні 29.07.2015 було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, є необхідність у витребуванні додаткових доказів по справі, а саме: від позивача - письмові пояснення щодо заперечень відповідача в частині пунктів 3-4 додаткової угоди № 10 від 22.12.2014 до спірного договору; акт звірки взаєморозрахунків станом на дату подання позову (позивачу з'явитись до відповідача); оригінали доданих до позовної заяви документів (для огляду у судовому засіданні).

У зв'язку з викладеними обставинами, у судовому засіданні 29.07.2015 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 04.08.2015.

У судове засідання 04.08.2015 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 04.08.2015 наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також, від позивача надішли заперечення на відзив (вх.суду 50581/15 від 04.08.2015), в яких він наголошує на тому, що посилання відповідача на те, що термін виконання грошового зобов'язання не настав є такими, що не відповідають дійсності, оскільки в додатковій угоді № 10 від 22.12.2014 зазначено, що вона набирає чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін. Отже, позивач зазначає, що позовні вимоги є правомірними та такими, що відповідають умовам договору.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.03.2015 просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, що наведені у відзиві на позов.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Слід зауважити, що у судовому засіданні оголошувалась перерва з метою витребування додаткових доказів, що свідчить також про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, правова позиція позивача та відповідача викладена письмово та висловлена представниками у судових засіданнях.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-118-ВТВ (далі - договір) (а.с.22-26), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору, в редакції додаткової угоди № 10 від 22.12.2014, продавець передає покупцю в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 47 696,162 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

У розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п'ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У пункті 3.4. договору сторони узгодили, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставною для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивачем у період з 01.01.2013 по 31.10.2014 було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 95 556 109 грн. 05 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за цей період (а.с.43-64).

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов'язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У розділі 5 договору сторони узгодили ціни на газ.

Так, відповідно до пункту 5.1. ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюються НКРЕ.

При цьому, у пункті 5.2. договору було визначено ціну за 1000 куб.м. газу, а також інші її складові. Крім того, додатковими угодами від 10.07.2013, 08.08.2013, 31.12.2013, 28.04.2014, 15.05.2014, 10.06.2015, 05.09.2014 вказані ціни були переглянуті сторонами (а.с.27-35).

У пункті 5.4. договору сторони погодили, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з пунктом 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 3 від 31.12.2013 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Як зазначає позивач, в порушення вказаних умов договору, відповідачем поставлений у спірний період природний газ оплачувався з порушенням строків, що підтверджується сальдо підприємства (а.с.67) та випискою по операціях по підприємству (а.с.68-70).

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості поставленого у спірний період позивачем природного газу. А також, з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані без заперечень. Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Разом з тим, встановлено, що природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат ПАТ "Дніпрогаз" зобов'язано придбати відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001, договорів на розподіл природного газу, укладеним з постачальником природного газу. Розрахунок нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 264 від 30.05.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 № 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 571/7892 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 № 595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за № 1224/8545.

Відповідно до вищевказаної Методики виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відповідно до пункту 02.1.5 Постанови НКРЕКП від 03.04.2013 № 369 "Про затвердження Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу" для встановлення тарифу на транспортування природного газу, суб'єкт господарювання подає до НКРЕ заяву, до якої додається розрахунок витрат, пов'язаний із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу. ПАТ "Дніпрогаз" виконало вимоги Постанови НКРЕКП № 369 при здійсненні розрахунку ВТВ, втім, затверджені Міненерговугіллям для ПАТ "Дніпрогаз" обсяги ВТВ значно менші від розрахованого відповідно до Вимог Методик. Витрати на придбання природного газу на ВТВ та нормовані втрати становлять матеріальні витрати підприємства та повинні бути враховані в тарифі на транспортування природного газу.

ПАТ "Дніпрогаз", як газорозподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Івано-Франківської області, зобов'язано закупити природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того, щоб доставити поставлений постачальниками природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладення даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ "Дніпрогаз". За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами відповідачу зобов'язаний сплатити кошти замовник послуг, тобто, постачальник природного газу - НАК "Нафтогаз України".

Так, між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-118-ВТВ від 04.01.2013.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Дніпрогаз" у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами (а.с.27-42).

Слід наголосити, що відповідно до додаткової угоди № 10 від 22.12.2014 продавець зобов'язується передати у власність покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 47 696,162 тисяч куб.м. в тому числі:

- у 2013 році - 8 366,225 тис.куб.м.;

- У 2014 році - до 16 636,853 тис. куб. м.;

- у 2015 році - 22 693,084 тис. куб. м.

Крім того, вказаною додатковою угодою сторонами було змінено порядок розрахунків, та зокрема, викладено пункт 6.1 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" у наступній редакції:

- 6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.".

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за спірним договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК "Нафтогаз України" (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ "Дніпрогаз") за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору на купівлю-продаж природного газу для ВТВ та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки.

Крім того, цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії договору" у наступній редакції:

- "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016, оскільки договір поставки газу діє до 31.01.2015.

Поняття договору визначене у статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 654 цього ж Кодексу, яка спеціалізовано стверджує, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до пункту 10.3 договору, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього договору.

З огляду на наведене вище, твердження позивача про те, що додаткова угода № 10 від 22.12.2014 до договору № 13-118-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 укладеного між сторонами діє з моменту його підписання, а саме з 22.12.2014 не має під собою законного підґрунтя, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Крім того, слід зауважити, що на момент звернення позивача до суду не може діяти один і той самий пункт договору у двох редакціях.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договір № 13-118-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 та додаткові угоди до нього, в тому числі додаткова угода №10 від 22.02.2014 за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписані повноважними представниками сторін, що відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, крім того, не розірвані сторонами та не визнані недійсними в установленому законом порядку.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 629 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У статті 180 Господарського кодексу України визначено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України. Договір в частині поставки газу діє до 31 грудня 2015, відповідно, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ має бути проведений до 20 січня 2016 року.

Враховуючи той факт що відповідач по справі не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже не може наступити відповідальність за неналежне виконання договору, позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату поставленого газу у загальному розмірі 13 881 354 грн. 14 коп.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, господарський суд на підставі доказів встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін

Факт неналежного виконання відповідачем умов договору № 13-118-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 позивачем не доведений.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись нормами статтями 1, 2, 4, 32, 33, 34, 36, 38, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко