ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа № 922/2470/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

Прокурора Харківської області:

Зливці К.О. посвідчення №013773 від 06.12.2012 р.

Прокурора Дзержинського району м. Харкова:

Кравцова В.І. посвідчення №026175 від 14.05.2014 р.,

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача:

Фоміна Р.Б. за довіреністю №8 від 27.04.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. № 3550Х/3-11) на рішення господарського суду Харківської області від 04.06.2015 р. у справі № 922/2470/15

за позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова

до 1. Харківської міської ради, м. Харків

2. обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Батумський", м. Харків

про скасування рішення, визнання недійсним державного акту, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Дзержинського району м. Харкова (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (1-го відповідача) та до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Батумський" (2-го відповідача), в якій просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати п. 41 додатку 2 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 24.02.2010 р. №20/10.

2. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №761948, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0012 від 20.09.2011 р.

3. Зобов'язати Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Батумський" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 6 4388 га, розташовану у м. Харкові по вул. Батумський, 2, з кадастровим номером :16:010:0001 за актом прийому-передачі.

Прокурор у позовній заяві також просив вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 6 4388 га, розташовану у м. Харкові по вул. Батумський, 2, з кадастровим номером :16:010:0001 та стягнути з відповідачів судовий збір.

Позовні вимоги прокурор пов'язує з порушенням інтересів держави, зокрема, порушенням Харківською міською радою при прийнятті рішення від 24.02.2010 року №20/10, вимог ст. 41 Земельного кодексу України, статей 133,135,137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. №186. На думку прокурора, ОК "ЖБК "Вправний господар" створено всупереч вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, та фактично він не є житлово-будівельним кооперативом, у розумінні ст. 41 Земельного кодексу України, що не може бути підставою для безоплатного надання у власність чи оренду земельних ділянок. Натомість, прокурор зазначає, що ОК "ЖБК Батумський" є обслуговуючим кооперативом, що відображено у п. 1.1 статуту кооперативу та у реєстраційній картці форми 1 кооперативу.

Ухвалами суду від 04.06.2015 р. відмовлено у клопотанні прокурора про забезпечення позову та у клопотанні 1-го відповідача (Харківської міської ради) про залишення позову без розгляду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.06.2015 р. (суддя Макаренко О.В) у позові відмовлено повністю.

Прокурор з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги прокурора задовольнити, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права. Так, в своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, по-перше, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропущення строку позовної давності, в зв'язку з тим, що під час прийняття рішення Харківською міською радою 24.02.2010 р. на пленарному засіданні сесії ради був присутній відповідний працівник органів прокуратури. Так, прокурор зазначає, що факт присутності на пленарному засіданні сесії ради 24.02.2010 р. заступника прокурора м. Харкова Петрової О.І. не може бути підставою для початку перебігу строку позовної давності та обізнаності щодо існуючих порушень. Крім того, зазначає прокурор, на даному пленарному засіданні не здійснювалось дослідження документів та матеріалів ОК «ЖБК «Батумський», таких як статуту та реєстраційної справи. Також, прокурор зазначає, що обов'язком Харківської міської ради є з'ясування мети та підстав створення ЖБК, порядку організації його діяльності, правового статусу відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту при наданні земельної ділянки ЖБК як спеціальному суб'єкту, передбаченому статтею 41 ЗК України, у підтвердження своєї позиції прокурор посилається на постанову Верховного суду України від 17.06.2014 року у справі № 21-195а14.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року апеляційну скаргу прокурора прийнято до провадження, призначено до розгляду на 20.07.2015 року.

2-й відповідач 17.07.2015 р. надав за вх. № 10763 відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 р., починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні і у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.04.2013 р.

Також зазначає, що Харківська міська рада не здійснила порушень, оскільки мета ЖБК визначена у статуті відповідає меті ЖБК відповідно до Примірного статуту.

Крім того, вказує на те, що норми ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу України та Примірного статуту суперечать нормам чинного законодавства , а тому ці норми не повинні застосовуватися при вирішенні даного спору в силу статті 4 ГПК України.

20.07.2015 р. за вх. № 10835 Харківська міська рада також надала відзив на апеляційну скаргу прокурора, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення. Свої заперечення обґрунтовує тим, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 29.04.2010 р., починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні і у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.04.2013 р.

Також вказує на те, що передача земельної ділянки другому відповідачу відбувалося законно в порядку встановленому діючим законодавством, а відтак доводи прокуратури щодо порушення вимог ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, не відповідає дійсності.

При цьому, зазначає, що процедура організації діяльності і створення житлово-будівельних кооперативів у порядку, передбаченому у ст. 137 ЖК та Примірним статутом, на які посилається прокурор у позові, неможлива у зв'язку із відсутністю відповідних органів державної влади та громадських організацій за часів СРСР, на які покладені питання організації та узгодження процедури створення житлово-будівельних кооперативів.

До того ж, норми ЖК України та Примірного статуту, на які посилається прокурор в позовній заяві, в частині створення житлово-будівельних кооперативів суперечать не тільки Закону України «Про кооперацію», але і Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 № 755-ІУ. Вказаний Закон вже був чинним на дату реєстрації другого відповідача та дату прийняття спірного рішення Харківською міською радою та є спеціальним Законом у сфері правовідносин, пов'язаних з реєстрацією будь-якої юридичної особи, в т.ч. ЖБК, у зв'язку з чим саме він має бути застосований у даній справі . При цьому цей Закон не передбачає обмежень, встановлених ЖК України та Примірним статутом.

Крім того, звертає увагу на те, що твердження прокурора про те, що другий відповідач є не житлово-будівельним, а обслуговуючим кооперативом, не можуть братися до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» відповідно до завдань та характеру діяльності кооператив може бути обслуговуючим, а за напрямом діяльності - житлово-будівельними. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» другий відповідач може бути одночасно і житлово-будівельним і обслуговуючим, що не суперечить ані ЖК України, ані Примірному статуту ЖБК та підтверджується витягом з ЄДРПОУ.

В судовому засіданні 20.07.2015 р. колегією суддів оголошено про перерву у розгляді справи до 27.07.2015 р.

27.07.2015 р. прокурором були надані пояснення в обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання, призначене на 27.07.2015 р. представник 1-го відповідача не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення 1-го відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора за відсутності представника 1-го відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а зазначене рішення господарського суду Харківської області даній справі підлягає скасуванню.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що прокурором пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності без з'ясування факту наявності порушення права особи.

Так, у відповідності до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було встановлено факту наявності порушення права особи, що є порушенням норм матеріального права, що призвело до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому воно підлягає скасуванню.

В цій частині колегія суддів зазначає, що у абзаці 6 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено про те, що «не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи».

Колегія суддів відзначає, що, оскільки місцевий господарський суд не розглядав спір по суті заявлених позовних вимог та заперечень відповідачів, а обмежився констатацією спливу строку позовної давності, у рішенні місцевого господарського суду відсутнє зазначення встановлених обставин по суті справи, їх правова оцінка, кваліфікація встановлених правовідносин з огляду на норми матеріального права, тощо. За таких умов колегія суддів не вбачає можливості залишення рішення місцевого господарського суду без змін, оскільки не може бути визнано вірним та законним рішення, винесене без розгляду позовних вимог по суті.

Розглянувши спір по суті, колегія суддів встановила такі факти і відповідні їм правовідносини.

24.02.2010 року прийнято рішення 41 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" №20/10 (а. с. 16).

Відповідно до п. 41.1. додатку 1 до рішення "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" №20/10 від 24.02.2010 р. Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Батумський" надано у власність земельну ділянку, яка належала територіальній громаді міста Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 6,4388 га для експлуатації та обслуговування житлової забудови по вул. Батумській, 2, кадастровим номером :16:010:0001.

На підставі вказаного рішення обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Батумський" видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею за кадастровим номером :16:010:0001 серії ЯЛ № 761948, який зареєстровано в книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0012 від 20.09.2011 р.

На думку прокурора, спірне рішення міської ради прийнято усупереч вимогами ст. 41 ЗК України, ст.ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, що є підставою для визнання його незаконним, скасування його окремих пунктів та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, які видані на підставі незаконного рішення.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

На підставі аналізу спірних правовідносин колегія суддів приходить до висновку про існування декількох самостійних підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Першою підставою є невідповідність вимог позивача приписам матеріального права.

Так, частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 41 ЗК України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно- будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Як вбачається з позовної заяви, однією з підстав позову є посилання прокурора на те, що обов'язком Харківської міської ради є з'ясування мети та підстав створення ЖБК, порядку організації його діяльності, правового статусу відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту при наданні земельної ділянки ЖБК як спеціальному суб'єкту, передбаченому статтею 41 ЗК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями прокурора, оскільки позивач ніяким чином не обґрунтував існування юридичного складу, за яким дефекти створення житлово-будівельного кооперативу можуть слугувати підставою для визнання недійсним адміністративно-правового акту, прийнятого органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції.

Діюче законодавство не містить правових норм, які б зобов'язувати орган місцевого самоврядування при винесенні рішення про розпорядження землею ревізувати порядок створення житлово-будівельного кооперативу, який отримує земельну ділянку. Аналогічно в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяє визнати незаконним і скасувати рішення сесії міськради з підстави невідповідності закону статутних документів юридичної особи, на користь якої виноситься рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведена наявність дефектів при створенні обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Батумський».

Так, оскільки Харківська міська рада не є органом державної реєстрації юридичних осіб, вона не наділена повноваженнями контролю за дотриманням порядку створення юридичних осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено підстави та порядок відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи, серед яких, зокрема, вказано невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону (установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом).

Оскільки державна реєстрація другого відповідача на час розгляду справи не скасована та не визнана недійсною у встановленому законом порядку, колегія суддів не приймає посилання прокурора про незаконність створення ОК "ЖБК "Батумський", та вважає що установчі документи ОК "ЖБК "Батумський" відповідні вимогам чинного законодавства.

Посилання прокурора на те, що відповідач 2 фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом, не ґрунтується на жодних правових нормах.

Згідно з п. 2.6. Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, кооператив може набувати прав на землю згідно діючого законодавства. Земля може бути передана кооперативу на умовах оренди, або безоплатно у власність. Кооператив також може набути право власності на землю за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до умов п. 3.1. Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, кооператив організується з метою забезпечення житлом будівництва або придбання багатоквартирного жилого будинку (будинків) та інших об'єктів нерухомого майна, в тому числі нежитлових будівель, або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, присадибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) за власні кошти кооперативу,або із залученням банківських кредитів, чи позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками) та іншими об'єктами нерухомого майна.

Статтею 2 Закону України "Про кооперацію" визначено термін обслуговуючий кооператив, як кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про кооперацію" передбачено, що відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торгівельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Відповідно до п.3.3.1 "Державного класифікатору України класифікація організаційно-правових форм господарювання", затвердженого Наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 28.05.2004 №97, визначено, що кооператив це юридична особа, утворена фізичними та (або)юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Відповідно до п.3.3.1 "Державного класифікатору України класифікація організаційно-правових форм господарювання" затвердженого Наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 28.05.2004, №97 визначено, термін Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та (або) юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Таким чином, твердження прокурора про те, що ОК "ЖБК "Батумський" не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом є помилковим, оскільки поняття обслуговуючий кооператив та житлово-будівельний кооператив характеризують тип і напрям діяльності кооперативу та не є тотожними.

Отже найменування обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Батумський" визначає його тип та напрям діяльності відповідно до різновидностей юридичних осіб організаційно-правових форм кооперативи, що узгоджується із п. 1.2. "Вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу" затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, від 09.06.2004, № 65, відповідно до якого, назва юридичної особи може складатися з власної назви юридичної особи, а також містити інформацію щодо мети діяльності, виду, способу утворення, залежності юридичної особи та інших відомостей згідно з вимогами до найменування окремих організаційно-правових форм суб'єктів господарювання, установлених Цивільним та Господарським кодексами України та законами України. Юридична особа, крім повного найменування, може мати скорочене найменування.

Правові підстави скасування правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування визначені положеннями ст. 21 ЦК України, згідно якої суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Таким чином, правові підстави для скасування рішення органу місцевого самоврядування можуть мати місце виключно за наявності двох умов:

1) невідповідність актам цивільного законодавства;

2) порушення цивільних прав або інтересів.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, підставою для звернення із позовом була постанова Верховного Суду України від 17.06.2014 року у справі №21-195а14 ( далі Постанова ВСУ), якою, на підставі аналізу п.12 "Перехідних положень", ст.41 ЗК України, ст.ст.133; 135; 137 ЖК УРСР, Примірного статуту, дійшли висновку, що сільські, селищні та міські ради мають право розпоряджатися землями комунальної власності територіальних громад виключно в межах населеного пункту. При цьому, даючи дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність ЖБК, відповідна рада має враховувати мету створення кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог ЖК УРСР та Примірного статуту.

Разом із тим рішення Верховного Суду України не може бути підставою для порушення позовних вимог, оскільки не є нормативним актом і не має зворотної дії.

Конституційний Суд України в п.5 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку.

Рішення Харківської міської ради від 24.02.2010 №20/10, що оспорюється, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акту не породжує права у разі набуття права власності на земельну ділянку, оскільки у таких осіб виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Враховуючи зазначене вище, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органку місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

Невідповідність у даному позові спірного рішення Харківської міської ради актам цивільного законодавства зводиться до недотримання ОК "ЖБК "Батумський" під час здійснення державної реєстрації вимог чинного законодавства, а саме ЖК УРСР в частині порушення кількості осіб у складі, порушення вікового цензу для учасників ЖБК, відсутність членів ЖБК на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та викладених норм законодавства створення ОК "ЖБК "Батумський" відбулося не лише на підставі норм ЖК УРСР та Примірного статуту, а й відповідно до положень - Закону України "Про кооперацію", нормами якого визначена іншу процедуру організації діяльності і створення житлово-будівельних кооперативів.

Також колегією суддів встановлено, що рішення міської ради про виділення земельних ділянок закінчило свою дію з отриманням правовстановлюючих документів відповідачем 2.

Щодо вимог прокурора про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №761948, які зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0012 від 20.09.2011 року; зобов'язання ОК "ЖБК" "Батумський" передати, а територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради прийняти земельну ділянку, площею 6,4388 га (кадастровий номер :16:010:0001) про що скласти акти прийому-передачі колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у їх задоволенні, оскільки вони є похідними вимогами від вимоги про визнання недійсним рішення визнання незаконним та скасування п. 41 додатку 2 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 24.02.2010 року №20/10.

Відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст. 19 Конституції України суд діє тільки шляхом і в спосіб, встановлений законом. За відсутності юридичного складу, який є підставою скасування рішення міськаради та визнання недійсним держакту на землю, задоволення позову є неможливим.

Другою підставою відмови в задоволенні позову є відсутність у прокурора Дзержинського району процесуального інтересу на подання позовної заяви.

Так, позов поданий прокурором без зазначення суб'єкта, в чиїх інтересах поданий позов.

Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Оскільки даний спір стосується розпорядження земельними ділянками, які находяться у віданні територіальної громади в особі Харківської міської ради, саме цей орган місцевого самоврядування є органом, який здійснює відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що ХМР є відповідачем у даному спорі, прокурор у позовній заяві у даній справі зазначив, що такий орган відсутній (абз. 6 обороту арк. 4).

Таким чином, позов по суті представляє собою матеріально-правову вимогу прокурора про повернення у відання ХМР земельної ділянки, розпорядження якою вже відбулося, і, на думку ХМР, відбулося законно.

Колегією суддів було запропоновано прокурору надати пояснення щодо наявності процесуального інтересу повернення ділянки у ведення ХМР, яка є відповідачем у справі, заперечує законність позовних вимог, і, в разі задоволення позову, отримає право розпорядження цією ділянкою; зазначення, права якого суб'єкта порушені і яке саме право порушене.

Об'єктивних пояснень щодо наявності процесуального інтересу і визначення порушеного права прокурором надано не було.

За таких умов колегія суддів не вбачає процесуального інтересу позивача на подання позову, оскільки відповідно до приписів ст. 15 ГК України позивач звертається до суду за відновленням порушеного права або захистом законного інтересу. З огляду на позицію ХМР у даному спорі очевидним є факт, що задоволення позову не служить поновленню порушеного права (ХМР заявляє про відсутність порушеного права), ніякого іншого інтересу, в тому числі загальнодержавного, прокурор не зазначає.

Відсутність процесуального інтересу позивача на подання позову є підставою для відхилення позовних вимог.

Відносно застосування строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення у даній справі, застосував строк позовної давності, зазначивши, що в матеріалах справи міститься протокол пленарного засідання 41 сесії Харківської міської ради від 24.02.2010 року, з якого вбачається, що на засіданні безпосередньо був присутній заступник прокурора м. Харкова Петрова О.І.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про сплив позовної давності з тих підстав, що докладно викладені в рішенні місцевого господарського суду.

Однак, оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав задоволення позовних вимог, вона не може застосувати наслідки пропуску строку позовної даності

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції не з'ясував істотні обставини справи та відповідні їм правовідносини, в зв'язку з чим оскаржуване рішення господарського суду Харківської області підлягає скасуванню, а за позовом слід прийняти рішення, яким в його задоволенні відмовити. .

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 04.06.2015 р. у справі № 922/2470/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.06.2015 р. у справі № 922/2470/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Повний текст постанови складено 03.08.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.