ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.07.2015 Справа № 905/811/15

за позовною заявою: Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" (, адреса: 87510, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 99)

до відповідача: Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (, адреса: 25300, м. Красноармійськ, вул. Котляревського, 22)

про: стягнення заборгованості за договором оренди 12613,33 грн.

за участю представників

від позивача: Донець Д.О. - довіреність від 18.05.2015р. № 01-10/208

від відповідача: Лобата О.В. - довіреність від 01.07.2015р. № б/н

суддя Величко Н.В.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт» звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті заборгованості за договором № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. у розмірі 12613,33 грн., з яких: 10648,99 грн. - основного боргу, 926,65 грн. - пеня, 991,36 грн. - інфляційні та 46,33 грн. - 3% річних.

Нормативно вимоги обґрунтовано приписами статей 193, 230 Господарського кодексу України, 509, 526, ч.1 ст.530, ч. 1, 2 ст. 625, ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України.

На підтвердження вимог надано суду: договір № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. з додатками, рахунки, акти виконаних робіт (наданих послуг), претензію від 31.03.2015р. № 32/П на суму 7081,12 грн. з доказами вручення відповідачу, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1098/2009 від 30.12.2009р. з додатками та договорами про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на невчасне направлення позивачем примірника оригіналу договору відповідачу, що унеможливило дотримання Донецькою регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті приписів Бюджетного кодексу України та Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012р., і як наслідок, відповідач не мав змоги вчасно надати до органу державного казначейства оригіналу договору № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. для перерахування коштів для сплати договірних зобов'язань на користь позивача.

Також відповідач зазначає, що в рамках досудового врегулювання спору позивач направляв претензію, що стосується лише рахунків № 977 від 31.01.2015 на суму 3540,56 грн. та № 1405 від 28.02.2015р. на суму 3540,56 грн., а відносно несплати рахунків № 2123 на суму 1018,45 грн. та № 2195 на суму 2549,43 грн. позивач до відповідача не звертався, що є порушенням, на думку відповідача, ст. 6 ГПК України.

На виконання вимог суду надано письмовий відзив, розрахунок заборгованості станом на 28.07.2015р., статутні документи установи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2009р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, як орендодавцем, та Донецькою регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, як орендарем, біло укладено договір оренди № 1098/2009 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Предметом цього договору є платне, строкове користування нежитловими вбудованими приміщеннями площею 51,6 кв.м., розташованими на другому поверсі будівлі битовок причалу № 2 першого району за адресою: м. Маріуполь, пр.. Адмірала Луніна, 99, що перебувають на балансі ДП «Маріупольський морський торговельний порт» (далі - балансоутримувач).

У пункті 5.5 цього договору встановлений обов'язок орендаря здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору орендар зобов'язався укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, компенсацію орендарем плати за користування земельною ділянкою.

Строк дії договору оренди (з урахування змін, внесених договорами № 1 від 20.02.2012, № 2 від 03.01.2012, № 3 від 24.07.2013, № 4 від 09.12.2013, № 5 від 06.11.2014) сторонами встановлено до 24.12.2015р.

Матеріали справи свідчать, що 30.01.2015р. між позивачем, як балансоутримувачем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір № 35-16/01/15 на відшкодування витрат ДП «Маріупольський морський торговельний порт» пов'язаних з утриманням орендованого приміщення.

Згідно з розділом 1 «Предмет договору», балансоутримувач забезпечує обслуговування (прибирання приміщень загального користування та прибудинкової території, охорона приміщення, вивіз відходів, надання комунальних послуг), експлуатацію і ремонт будівлі битовок причалу № 2, що знаходяться за адресою: пр.. Адм.Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька область, 87500 (надалі - будівля), загальною площею 1392,4 кв.м., а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Орендар користується приміщеннями загальною площею 51,6 кв.м., розміщене на другому поверсі будівлі (надалі - орендоване приміщення), відповідно до плану розміщення приміщення, що додається до договору.

Орендоване приміщення використовується з метою розміщення офісу.

Орендар за умовами цього договору бере на себе обов'язок відшкодувати витрати балансоутримувача, пов'язані зі сплатою податку на земельну ділянку, на якій розташована будівля, прибиранням приміщень загального користування та прибудинкової території, вивозу відходів, що утворюються в процесі діяльності орендаря, охороною приміщень будівлі, що здійснюється відділом внутрішньої охорони порту - пропорційно до займаної площі у будівлі, витрати, пов'язані з тепло-, водо-, електрозабезпеченням орендованого приміщення та прийняттю стоків.

У пунктах 1.5 та 2.7 договору сторони визначили, що загальна вартість відшкодування комунальних послуг та утримання орендованих приміщень за 1 квартал 2015 року становить 10629,73грн. з ПДВ та складається за кодами економічної класифікації витрат з:

- Прибирання приміщень загального користування - 1159 грн. з ПДВ (КЕКВ 2240)

- Прибирання прибудинкової території - 881,10 грн. з ПДВ (КЕКВ 2240)

- Витрати з охорони будівлі - 463,32 грн. з ПДВ (КЕКВ 2240)

- Оплата водопостачання і водовідведення - 479,18 грн. з ПДВ (КЕКВ 2272)

- Витрати з вивозу відходів - 0,72 грн. з ПДВ (КЕКВ 2240)

- Витрати по сплаті земельного податку - 55,40 грн. з ПДВ (КЕКВ 2240)

- Оплата електроенергії - 1321,91 грн. з ПДВ (КЕКВ 2273)

- Теплопостачання - 6268,54 грн. з ПДВ (КЕКВ 2271)

У пункті 2.1 договору сторони визначили, що розрахунковий період є календарний місяць.

Оплата наданих послуг здійснюється орендарем на підставі рахунків, що виставляються балансоутримувачем не пізніш десяти календарних днів з дня отримання включно (п.2.2 договору).

Виставлення рахунків здійснюється балансоутримувачем на підставі актів виконаних робіт, які складаються сторонами щомісячно (п.2.3 договору).

Орендар несе відповідальність за несвоєчасне внесення плати за цим договором - у розмірі суми боргу, скоригованого на індекс інфляції за час прострочення (враховуючи день погашення зобов'язання), трьох відсотків річних від простроченої суми, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення зобов'язання) - за кожен день прострочення платежу (п.5.1 договору).

Згідно з пунктом 6.1., цей договір набирає чинності з моменту укладання і діє до 31.03.2015р. включно. Відповідно до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.01.2015 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом останнього місяця його дії, він вважається продовженим на наступний календарний рік (п.6.3 Договору).

Договір № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. на відшкодування витрат ДП «Маріупольський морський торговельний порт» пов'язаних з утриманням орендованого приміщення та додатки до нього підписано уповноваженими представниками обох сторін без розбіжностей та скріплений їх печатками.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що позивач надавав, а відповідач отримував послуги з обслуговування будівлі битовок причалу № 2, що знаходяться за адресою: пр.. Адм.Луніна, 99, м. Маріуполь, Донецька область, за період з січня 2015 року по березень 2015 року, про що свідчать підписані обома сторонами відповідні акти, у тому числі:

- від 31.01.2015р. - на відшкодування витрат, пов'язаних з електро- та тепло забезпеченням орендованого приміщення на суму 2530,15 грн., на відшкодування витрат на утримання приміщень та з надання комунальних послуг за січень 2015р. на суму 853,37 грн., на відшкодування витрат по водопостачанню та водовідведенню з 01 по 31 січня 2015 року на суму 157,04 грн.

- від 28.02.2015р. - на відшкодування витрат на утримання приміщень та з надання комунальних послуг за лютий 2015 року на суму 853,37 грн., на відшкодування витрат, пов'язаних з електро- та тепло забезпеченням орендованого приміщення з 01 по 28 лютого 2015 року на суму 2530,15 грн., на відшкодування витрат по водопостачанню та водовідведенню з 01 по 28 лютого 2015 року на суму 157,04 грн.

- від 31.03.2015р. - на відшкодування витрат на утримання приміщень та з надання комунальних послуг за березень 2015 року на суму 853,37 грн., на відшкодування витрат, пов'язаних з електро- та тепло забезпеченням орендованого приміщення з 01 по 31 березня 2015 року на суму 2549,42 грн., на відшкодування витрат по водопостачанню та водовідведенню з 01 по 31 березня 2015 року на суму 165,08 грн.

Також, позивач надавав відповідачу відповідні рахунки для оплати наданих послуг, у тому числі № 977 від 31.01.2015р. на суму 3540,56 грн., № 1405 від 28.02.2015р. на суму 3540,56 грн., № 2124 від 31.03.2015р. на суму 1018,45 грн., № 2195 від 31.03.2015р. на суму 2549,42 грн. Факт отримання перелічених рахунків відповідачем не заперечується.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи відсутні і сторонами не надано документального підтвердження виконання відповідачем грошових зобов'язань у порядку і строки, обумовлені сторонами у договорі № 35-16/01/15 від 30.01.2015р.

Матеріали справи свідчать, що позивач 02.04.2015р. звертався до відповідача з претензією від 31.03.2015р. № 32/П на суму 7081,12 грн., яка отримана відповідачем 24.04.2015р., про що свідчить відповідне поштове повідомлення УКРПОШТИ.

Доказів реагування на цю претензію з боку відповідача матеріали справи не містять, як не містять й доказів оплати рахунків № 977 від 31.01.2015р. на суму 3540,56 грн., № 1405 від 28.02.2015р. на суму 3540,56 грн., № 2124 від 31.03.2015р. на суму 1018,45 грн., № 2195 від 31.03.2015р. на суму 2549,42 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. у розмірі 10648,99 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд відхиляє заперечення відповідача стосовно невчасного направлення позивачем примірника оригіналу договору відповідачу, що унеможливило дотримання Донецькою регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті приписів Бюджетного кодексу України та Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012р., і як наслідок, відповідач не мав змоги вчасно надати до органу державного казначейства оригіналу договору № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. для перерахування коштів для сплати договірних зобов'язань на користь позивача. Такі заперечення не підтверджені жодним доказом. Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України, якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про порушення позивачем порядку досудового врегулювання спору.

В резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) зазначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Таким чином, посилання відповідача на недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору не можна визнати достатньо обґрунтованим.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Як вже було встановлено судом, у п.5.1 договору сторони визначили, що орендар несе відповідальність за несвоєчасне внесення плати за цим договором - у розмірі суми боргу, скоригованого на індекс інфляції за час прострочення (враховуючи день погашення зобов'язання), трьох відсотків річних від простроченої суми, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення зобов'язання) - за кожен день прострочення платежу.

Позивач розрахував та пред'явив до стягнення з відповідача 926,65 грн. пені, 991,36 грн. - інфляційні та 46,33 грн. - 3% річних.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, позивач вважає його обґрунтованим, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 926,65 грн. - пені, 991,36 грн. - інфляційних та 46,33 грн. - 3% річних такими, що підлягають задоволенню у пред'явленому розмірі.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати покладаються на відповідача згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р I Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" про стягнення з Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті заборгованості за договором № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. у розмірі 12613,33 грн., з яких: 10648,99 грн. - основного боргу, 926,65 грн. - пеня, 991,36 грн. - інфляційні та 46,33 грн. - 3% річних.

Стягнути з Донецької регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (, адреса: 25300, м. Красноармійськ, вул. Котляревського, 22) на користь Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" (, адреса: 87510, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 99) заборгованість за договором № 35-16/01/15 від 30.01.2015р. у розмірі 12613,33 грн., з яких: 10648,99 грн. - основного боргу, 926,65 грн. - пеня, 991,36 грн. - інфляційні та 46,33 грн. - 3% річних, крім того, 1827,00 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через десять днів з дня його підписання та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 31.07.2015 р.

Суддя Н.В. Величко