ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р. Справа № 911/2193/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Міністерства оборони України, Київська обл., м. Біла Церква

до Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 1, Київська обл.,м. Біла Церква

про стягнення 9352,08 грн.

за участю представників:

від позивача: Свириденко В.М. (дов. № 20 від 06.01.2015 р.);

від відповідача: Недужко Ю.В. (дов. № 1 від 12.01.2015р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Міністерства оборони України (далі-позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 1 (далі-відповідач) про стягнення 9352,08 грн. заборгованості за договором № 73 від 14.09.2011 р. про відшкодування технологічних втрат в електромережах основного споживача КЕВ м. Біла Церква.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 73 від 14.09.2011 р. про відшкодування технологічних втрат в електромережах основного споживача КЕВ м. Біла Церква в частині зобов'язання з оплати втрат електроенергії, що виникли внаслідок використання електричної енергії, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у сумі 9352,08 грн.

09.06.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив № 717 від 05.06.2015р. на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за технологічні втрати електричної енергії в розмірі 9352,08 грн. у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що 28.11.2011р. відповідач у порядку п. 9.2 договору про відшкодування технологічних втрат в електромережах основного споживача КЕВ м. Біла Церква листом повідомив позивача про припинення даного договору з 01.12.2011р., тим самим відмовився від його пролонгації. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п. 7.18, 7.19 «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р., виключно постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має відшкодувати власнику електричних мереж обґрунтовані витрати на передачу електричної енергії населенню. Крім того, відповідач в відзиві зазначає, що позивач, звернувшись із позовною заявою 19.05.2015р. пропустив трьохрічний строк позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

16.07.2015р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли пояснення до позовної заяви № 916 від 14.07.2015р., в яких відповідач вказує на той факт, що 09.08.2007р. між комунальним підприємством Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційною конторою № 1 та публічним акціонерним товариством «АЕС «Київобленерго» було укладено договір про постачання електричної енергії № 356. Відповідач зазначає, що відповідно до рішення Білоцерківської міської ради № 198-09-VI від 25.05.2011 р. припинено діяльність комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 4 шляхом приєднання до відповідача. Як зазначає відповідач, ним 20.10.2011р. було направлено лист ПАТ «АЕС Київобленерго» з переліком гуртожитків та копії рішень міської ради щодо передачі їх на баланс КП ЖЕК-1, де знаходиться лічильник № 990382, на який поступає електрична енергія на гуртожиток по вул. Гайок, 228, за який ЖЕК № 1 розраховується за постачання електричної енергії ПАТ «АЕС Київобленерго». Відповідач зазначає, що відповідно до п. 6.30 «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р., відшкодування обґрунтованих витрат з утримання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і враховує фактичні обґрунтовані витрати основного споживача на утримання цих електричних мереж. А тому, на думку відповідача, договір про спільне використання технологічних електричних мереж повинен бути укладений між ПАТ «Київобленерго» як постачальником електричної енергії та КЕВ - як основним споживачем та власником електричних мереж і технологічні втрат повинен відшкодовувати ПАТ «Київобленерго».

В судових засіданнях 09.06.2015 р. та 07.07.2015 р. було оголошено перерву до 07.07.2015 р. та 16.07.2015 р. відповідно.

У судових засіданнях 09.06.2015р., 07.07.2015р. та 16.07.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

У судових засіданнях 09.06.2015р., 07.07.2015р. та 16.07.2015р. представник відповідача заперечував проти позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.09.2011р. між квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква (основний споживач) та комунальним підприємством Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційною конторою № 1 (субспоживач) було укладено договір про відшкодування технологічних втрат в електромережах основного споживача КЕВ м. Біла Церква № 73 (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1. договору основний споживач зобов'язується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених субспоживачу до виконання, а субспоживач - своєчасно сплачувати за втрати електричної енергії, що виникла внаслідок використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії.

В п. 2.1. договору зазначено, що основний споживач зобов'язаний забезпечувати технічну можливість для передачі субспоживачу електричної енергії в обсягах, визначених відповідно договору про постачання електричної енергії.

Згідно з п. 4.1 договору субспоживач зобов'язується здійснювати оплату за втрати електричної енергії, що виникли внаслідок експлуатації мереж основного споживача, визначені розрахунковим методом пропорційно до спожитої електроенергії за лічильником № 990382 та основним лічильником на ТП-31 (баланс основного споживача). Плата за використання електричних мереж основного споживача вноситься субспоживачем на підставі рахунка основного споживача. Тривалість періоду для оплати становить 10 днів.

В п. 9.2. договору зазначено, що цей договір укладається на термін до 31.12.2011 р., набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з сторін про відмову від цього договору, або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством.

Відповідач у порядку п. 9.2 договору повідомив позивача про припинення дії даного договору з 01.12.2011р., тим самим відмовився від його пролонгації. Зазначене підтверджується наявним в матеріалах справи листом відповідача № 1790 від 28.11.2011 р., який отриманий позивачем 30.11.2011 р., що підтверджується штампом відповідача про отримання.

Таким чином, оскільки відповідач за місяць до закінчення терміну дії договору про відшкодування технологічних втрат в електромережах основного споживача КЕВ м. Біла Церква № 73 від 14.09.2011 р. (30.11.2011р.) звернувся до позивача з листом про відмову від пролонгації цього договору, тому зазначений договір є таким, що припинив свою дію з 01.01.2012 р.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним у серпні-жовтні 2011 р. було поставлено відповідачу електричну енергію в межах величин, дозволених до використання.

За твердженням позивача, ним с метою оплати втрат електричної енергії, що виникли внаслідок експлуатації мереж позивача в період серпень-жовтень 2011р., відповідно до п. 4.1. договору були виставлені відповідачу рахунок № 562 від 24.09.2011 р. на оплату за технологічні втрати електроенергії в серпні місяці на суму 4381,89 грн., рахунок № 583 від 14.10.2011 р. на оплату за технологічні втрати електроенергії в вересні місяці на суму 1826,96 грн. та рахунок № 669 від 14.11.2011 р. на оплату за технологічні втрати електроенергії в жовтні місяці на суму 3143,23 грн., на загальну суму 9352,08 грн.

Як вже зазначалось, відповідно до 4.1. договору плата за користування електричних мереж основного споживача вноситься субспоживачем на підставі рахунка основного споживача. Тривалість періоду для оплати становить 10 днів.

Таким чином, відповідно до умов п. 4.1. договору відповідач повинен був виконати зобов'язання зі сплати рахунку № 562 від 24.09.2011 р. по 04.10.2011 р., рахунку № 583 від 14.10.2011 р. по 24.10.2011 р. та рахунку № 669 від 14.11.2011 р. по 24.11.2011 р.

15.07.2014 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 1436 від 14.07.2014 р., що підтверджується фіскальним чеком № 2157 від 15.07.2014 р. та описом вкладення у цінний лист від 15.07.2014 р., в якій позивач просив відповідача у 10-денний термін розглянути дану претензію та перерахувати на розрахунковий рахунок позивача 9352,08 грн.

24.09.2014 р. відповідач надав відповідь на претензію, в якій зазначив, що ЖЕК № 1 не є ні продавцем, ні споживачем, ні субспоживачем електричної енергії, ні власником електричних мереж, а тому сума вказаної у претензії заборгованості не обґрунтована та немає документального підтвердження.

Станом на момент звернення позивача до суду відповідач за втрати електричної енергії, що виникли внаслідок експлуатації мереж позивача в період серпень-жовтень 2011р., не розрахувався, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 9352,08 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач, звернувшись з позовною заявою 19.05.2015 р., пропустив трьохрічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до абз. 7 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позивачем з метою оплати втрат електричної енергії, що виникли внаслідок експлуатації мереж позивача, відповідно до п. 4.1. договору були виставлені відповідачу рахунок № 562 від 24.09.2011 р. на оплату за технологічні втрати електроенергії в серпні місяці на суму 4381,89 грн., рахунок № 583 від 14.10.2011 р. на оплату за технологічні втрати електроенергії в вересні місяці на суму 1826,96 грн. та рахунок № 669 від 14.11.2011 р. на оплату за технологічні втрати електроенергії в жовтні місяці на суму 3143,23 грн., на загальну суму 9352,08 грн.

Отже, відповідно до умов п. 4.1. договору відповідач повинен був виконати зобов'язання зі сплати рахунку № 562 від 24.09.2011 р. по 04.10.2011 р., рахунку № 583 від 14.10.2011 р. по 24.10.2011 р. та рахунку № 669 від 14.11.2011 р. по 24.11.2011 р.

Таким чином, останнім днем трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, для звернення з вимогою про стягнення заборгованості за рахунком № 562 від 24.09.2011 р. є 04.10.2014 р., за рахунком № 583 від 14.10.2011 р. - 24.10.2014 р. та за рахунком № 669 від 14.11.2011 р. - 24.11.2014 р.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Білої Церкви Міністерства оборони України звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою про стягнення 9352,08 грн. заборгованості за вказаними рахунками 19.05.2015 р., що підтверджується штампом поштового відділення на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду, тобто з пропуском передбаченого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності.

Як вбачається з доданого до позовної заяви клопотання позивача про відновлення пропущеного строку, позивач просить суд визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк для вчинення процесуальних дій, посилаючись на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Білої Церкви є бюджетною організацією, а тому в належні строки позовної давності сплатити судовий збір для самостійного направлення позовної вимоги не мав змоги та після сплати судових зборів стало проблематичним витребувати та зібрати у відповідних відділах квартирно-екслуатаційного відділу м. Біла Церква належні документи для самостійного стягнення суми боргу у судовому порядку.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Поважними слід визнавати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходились під його контролем.

Названі позивачем причини пропуску позовної давності до поважних причин не відносяться.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 9352,08 грн. заборгованості за договором про відшкодування технологічних втрат в електромережах основного споживача КЕВ м. Біла Церква № 73 від 14.09.2011 р. задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 29.07.2015 р.