РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015Справа №910/9562/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 21 101 569, 87 грн.

за участю представників:

від позивача:Остапенко В.М.- представник за довіреністю № 14-109 від 18.04.2015 р.
від відповідача:Литвиненко С.О.- представник за довіреністю № 26-У від 26.12.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") з позовом до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДП "Укравтогаз") про стягнення 21 101 569, 87 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/002-ПР від 31.01.2013 р. в частині строків та обсягів поставки природного газу, внаслідок чого відповідачу були нараховані штрафні санкції.

У позові ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 5 044 401,30 грн., 7 % штрафу у сумі 11 356 343,30 грн., інфляційні втрати у сумі 3 534 961,10 грн., 3 % річних у сумі 1 165 864,17 грн., а всього - 21 101 569, 87 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що ДП "Укравтогаз" не було повідомлено про нарахування штрафних санкцій та він не отримував з цього приводу претензій. Просив призначити судову економічну експертизу для перерахування заявленої заборгованості.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) був укладений договір № 13/002-ПР про закупівлю природного газу, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 лютого 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 111 410, 800 тис. куб. м.

Згідно з п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів провадиться не пізніше ніж за 5 ( п'ять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі 35% (тридцять п'ять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів провадиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання щодо поставки газу виконав належним чином, протягом лютого - грудня 2013 року поставив газ на суму 298 834 266,57 грн., що підстверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконав із порушенням строків оплати газу, встановлених пунктом 6.1 вказаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору в частині строків оплати поставленого газу, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 5 044 401,30 грн. та 7 % штрафу у сумі 11 356 343,30 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та правової позиції Верховного Суду України вiд 06.06.2012 р. у справi № 6-49цс12, вiд 30.10.2013 р. у справi № 6-59цс13 застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання не передбачено законом, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ст. 232 ГК України, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню:

- пеня у сумі 1 147 398,46 грн. - за лютий 2013 р., 604 213,13 грн. - за травень 2013 р., 259 940,15 грн. - за червень 2013 р., 268 324,83 грн. - за липень 2013 р., 250 661,60 грн. - за серпень 2013 р., 244 317,15 грн. - за вересень 2013 р., 241 538,43 грн. - за жовтень 2013 р., 719 940, 14 грн. - за листопад 2013 р., 1 063 509,70 грн. - за грудень 2013 р., а всього - у сумі 4 799 843,59 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки нарахування пені ним здійснювалось не з дня порушення зобов'язання, а з дня сплати боргу відповідачем, що суперечить Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджений постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р. (далі - Інструкція), відповідно до п. 2.19 якої розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження.

Пунктом 2.31 Інструкції встановлено, що банк отримувача зобов'язаний зарахувати на рахунки своїх клієнтів кошти, що надійшли за електронними розрахунковими документами протягом операційного дня, у день їх отримання, якщо під час проведення контролю за реквізитами цих документів, що здійснюється відповідно до цієї глави, не виявлено розбіжностей.

Згідно п. 3.3 Інструкції банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний зарахувати кошти на рахунок отримувача на початок операційного дня, який визначений датою валютування.

Враховуючи викладене, нарахування пені у дні оплати відповідачем заборгованості не може бути здійснено, оскільки в ці дні прострочення виконання зобов'язань не було.

Також провівши перерахунок заявленої позивачем суми штрафу, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню:

- 7 % у сумі 1 988 433,93 грн. - за лютий 2013 р., 518 286,26 грн. - за жовтень 2013 р., 1 536 339,01 грн. - за листопад 2013 р., 931 208,80 грн. - за грудень 2013 р., а всього - у сумі 4 974 268,00 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки прострочення оплати відповідачем понад 30 днів за періоди травень-вересень 2013 р. не відбулось. При цьому, позивач для вирахування 30 днів прострочення зобов'язання також зараховував день оплати товару.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 3 534 961,10 грн. та 3 % річних у сумі 1 165 864,17 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу та 3% річних, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:

- інфляційна складова боргу у сумі 28 406,20 грн. - за лютий 2013 р., 50 812,40 грн. - за жовтень 2013 р., 997 524,69 грн. - за листопад 2013 р., 1 890 576,82 грн. - за грудень 2013 р., а всього - у сумі 2 967 320,11 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки ним невірно застосований індекс інфляції, період її нарахування, а також сума, на яку нараховується інфляція (не взято до уваги сплачені суми);

- 3 % річних у сумі 231 362,25 грн. - за лютий 2013 р., 129 474,24 грн. - за травень 2013 р., 55 759,73 грн. - за червень 2013 р., 61 921,12 грн. - за липень 2013 р., 57 844,98 грн. - за серпень 2013 р., 56 380,88 грн. - за вересень 2013 р., 55 739,64 грн. - за жовтень 2013 р., 171 916,05 грн. - за листопад 2013 р., 280 315,07 грн. - за грудень 2013 р., а всього - у сумі 1 100 713,96 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки при розрахунку ним були помилково враховано дні сплати боргу відповідачем, що є порушенням Інструкції № 22 від 21.01.2004 р.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій та матеріальних втрат підлягають частковому задоволенню.

Посилання відповідача на пункт 6.4 договору щодо встановлення черговості погашення заборгованості суд не приймає, оскільки даний пункт застосовується лише при наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки. Разом з тим, відповідачем не доведено факту наявності у нього заборгованості перед позивачем за договором купівлі-продажу природного газу № 13/002-ПР від 31.01.2013 р. за періоди, що передували спірному у даній справі, а тому застосування п. 6.4 договору є неможливим.

Також суд відхиляє клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи для встановлення суми штрафних санкцій, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно перевірити правильність нарахування сум, заявлених у позові, на підставі наявних у справі матеріалів та у відповідності до вимог закону.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 21 101 569, 87 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, ідентифікаційний код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) грошові кошти у сумі 13 842 145 (тринадцять мільйонів вісімсот сорок дві тисячі сто сорок п'ять) грн. 66 коп., з яких: пеню у сумі 4 799 843 (чотири мільйона сімсот девяносто девять тисяч вісімсот сорок три) грн. 59 коп., 7 % штрафу у сумі 4 974 268 (чотири мільйона дев'ятсот сімдесят чотири двісті шістдесят вісім) грн. 00 коп., інфляційну складову боргу у сумі 2 967 320 (два мільйона дев'ятсот шістдесят сім тисяч триста двадцять) грн. 11 коп., 3% річних в сумі 1 100 713 (один мільйон сто тисяч сімсот тринадцять) грн. 96 коп.

У іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 2, ідентифікаційний код 36265925) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору в розмірі 47 938 (сорок сім тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 80 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 23 липня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 28 липня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна