РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015Справа №910/20335/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

про стягнення 256 056,39 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кравчик С.М. (представник за довіреністю №91/2014/12/26-10 від 26.12.2014р.);

від відповідача: Поліщук Л.П. (представник за довіреністю №74Д від 26.12.2014р.).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі також - відповідач) суми в розмірі 256 056,39 грн., а саме 205 676,51 грн. заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 20 841,92 грн. 3% річних та 29 537,96 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості теплової енергії у вигляді гарячої води, поставленої на підставі Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №320966 від 01.11.2003р. за період з 01.12.2011р. по 01.09.2014р., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 256 056,39 грн.

26.09.2014р. суддею Морозовим С.М. було винесено ухвалу про повернення позивачу позовної заяви без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.09.2014р. було скасовано, а позовну заяву і додані до неї документи повернуто до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2014р. в справі було порушено провадження суддею Морозовим С.М., справі присвоєно №910/20335/14 та призначено до слухання на 23.12.2014р.

В судовому засіданні 23.12.2014р. судом було задоволено клопотання Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та призначено в справі комплексну економічну судову експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014р. провадження у справі №910/20335/14 на час проведення комплексної судової експертизи зупинено.

Супровідним листом №06-17/353/14 від 29.12.2014р. матеріали справи №910/20335/14 направлено на адресу Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

17.01.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання директора Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса Лозового А.І. про залучення до проведення комплексної судової експертизи у справі №910/20335/14 спеціаліста у галузі теплопостачання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2015р. поновлено провадження у справі та призначено справу для розгляду клопотання експертної установи на 03.02.2015р.

В судовому засіданні 03.02.2015р. судом було залучено до проведення комплексної судової експертизи ОСОБА_5, який працює доцентом кафедри теплотехніки та енергозбереження НТУУ «Київський політехнічний інститут». Провадження в справі було зупинено на час проведення комплексної судової експертизи.

26.05.2015р. до суду від директора Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса Лозового А.І. надійшов лист №234 від 14.05.2015р. з повідомленням про неможливість проведення експертного дослідження у зв'язку з не проведенням оплати вартості експертизи. Ухвалою від 13.07.2015р. провадження в справі було поновлено та призначено судове засідання на 28.07.2015р.

Відповідачем надано письмові пояснення по справі, відповідно до яких він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що у позивача фактично відсутнє право вимоги щодо основної заборгованості, оскільки сума заборгованості охоплюється Угодою №1734-14/1 від 26.12.2014р. і погашається відповідачем згідно графіку.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 28 липня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (постачальник за Договором) та відповідача (споживач за Договором) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №320966 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1. якого позивач зобов'язується виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Позивач, відповідно до п. 2.2. Договору зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із відповідачем (додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими відповідачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідач, згідно з п. 2.3.1. Договору, зобов'язується додержуватися кількості споживання енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи та порядок розрахунків, умови припинення постачання теплової енергії, довідки даних по будинку.

Відповідно до п. 10. Додатку №2 до Договору відповідач забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА.

Спір в справі виник в зв'язку з тим, що за період з 01.12.2011р. по 01.09.2014р. відповідачем не було оплачено вартість використаної теплової енергії, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є Договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень Додатку №2 до Договору строк оплати вартості спожитої теплової енергії у відповідача настав.

На підтвердження обсягів та строків споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи копії облікової картки відповідача та зведені відомості за вказаний період.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за Договором у вказаний період в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 205 676,51 грн.

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вартість теплової енергії на суму в розмірі 205 676,51 грн. відповідачем оплачена не була.

Заперечення відповідача стосовно відсутності у позивача права на стягнення зазначених коштів у зв'язку з укладенням між сторонами Угоди №1734-14/1 від 26.12.2014р. не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.

Угодою №1734-14/1 від 26.12.2014р. (надалі - Угода) позивач (кредитор) та відповідач (боржник) підтвердили, що заборгованість останнього перед позивачем за теплову енергію, спожиту до 01.07.2014р. за договорами, зазначеними у додатку до цієї угоди, станом на 01.12.2014р. становить 82 948 596,54 грн. Позивач погодився на відстрочення оплати до 30.11.2015р. заборгованості зазначеної у п. 1 цієї угоди.

Додатком 1 до Угоди сторони перелічили договори, за якими у відповідача перед позивачем існує заборгованість, зокрема і договір який є підставою даного позову, а також погодили графік погашення суми боргу.

На підтвердження відсутності у позивача прав на стягнення позивачем з відповідача суми основної заборгованості, останнім надано до матеріалів справи копії платіжних доручень: №1373 від 02.02.2015р. на суму 150 000,00 грн. та №1557 від 16.03.2015р.

Однак суд, вважає за необхідне зазначити, що зазначені платіжні доручення не можуть бути доказом сплати відповідачем суми заборгованості по Договору, оскільки вони є доказом сплати частини боргових сум по Договору №320016, який не є предметом даного позову.

Таким чином, з огляду на викладене, станом на момент розгляду справи в судовому засіданні, відповідачем вартість теплової енергії за Договором на суму в розмірі 205 676,51 грн. оплачена не була, а тому відповідна вимога в справі №910/20335/14 є обґрунтованою.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 20 841,92 грн. та 29 537,96 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Крім того відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію у термін, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних в сумі 20 841,92 грн. за період з грудня 2011р. по вересень 2014р. та 29 537,96 грн. інфляційних нарахувань за вказаний період, які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір процентів річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 20 841,92 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 29 537,96 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/20335/14 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача суми основного боргу в розмірі 205 676,51 грн., 3% річних в сумі 20 841,92 грн. та інфляційних втрат в сумі 29 537,96 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 5 121,12 грн. (2% від суми заявлених позовних вимог), відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (, адреса: 03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) суму основного боргу в розмірі 205 676,51 грн. (двісті п'ять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 51 копійка), суму 3% річних в розмірі 20 841,92 грн. (двадцять тисяч вісімсот сорок одна гривна 92 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 29 537,96 грн. (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот тридцять сім гривень 96 копійок) та судовий збір в розмірі 5 121,12 грн. (п'ять тисяч сто двадцять одна гривна 12 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2015р.

Суддя С.М. Морозов