РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015Справа №910/9975/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18000)

До: Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" (вул. Воздвиженська, 56, м. Київ, 04071; вул. Симоненка, 5, м. Черкаси, 18000)

про стягнення 11 020,66 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Кравченко О.М. - представник, довіреність №3472/09-03 від 11.06.2014;

Від відповідача: Колянчук А.І. - представник, довіреність №9/05-127 від 20.05.2015;

В судовому засіданні на підставі частини 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення 11020,66 грн., а саме 10465,75 грн. залишку коштів на банківському рахунку позивача та 554,91 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язання з перерахування залишку належних позивачу грошових коштів, які знаходяться на відкритому у банку відповідача поточному рахунку позивача № 101, заява про закриття якого була подана відповідачу, на поточний рахунок № 2758, відкритому у ПАТ «Державний ощадний банк України», внаслідок чого позивачем було нараховано пеню.

Ухвалою від 20.04.15 р. судом порушено провадження у справі № 910/9975/15, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 19.05.15 р..

У судове засідання 19.05.15 р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 19.05.15 р. через відділ канцелярії суду позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 367 від 14.05.2015. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.05.15 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву № 505/09-30 від 19.05.15 р., в якому проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що вимоги позивача порушують визначений ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок для заявлення та задоволення вимог кредиторів, оскільки в Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» з 13.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 93 від 30.04.2015 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» по 11.06.2015 включно.

Документи, витребувані ухвалою суду від 20.04.15 р. на час розгляду справи відповідачем надані суду не в повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання сторонами суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судового засідання клопотань представників позивача та відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судовому засіданні повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 19.05.15 р. уповноважений представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві, та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.05.15 р. проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивача доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23 липня 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (банк за договором, відповідач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» (клієнт за договором, позивач у справі) укладено договір банківського рахунку № 77831/96 (далі - договір), умовами якого передбачено, що банк зобов'язується відкрити клієнту поточний мультивалютний рахунок № 101 та здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов даного договору, а також надавати клієнту інші послуги, передбачені чинним законодавством України та тарифами банку для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (п. 1.1 Договору).

Розділами 2 - 8 Договору сторонами узгоджено права та зобов'язання сторін, форми та порядок розрахунків, відповідальність сторін, банківську таємницю та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, форс - мажор, порядок внесення змін та розірвання договору, закриття рахунку, особливі умови тощо.

Згідно п.9.1 Договору цей Договорі укладений на невизначений строк та набуває чинності з дня його укладення в письмовій формі.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором банківського рахунку, який підпадає під правове регулювання норм глави 72 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом (ст.1071 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

За приписами ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказ.

Відповідно до п.1.9 Постанови № 22 від 21.01.2004 р. Правління Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Відповідно до п. 1.3. Договору банк приймає і зараховує на рахунки клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум в межах залишків коштів на рахунку, надає довідки та здійснює інші операції за рахунком у порядку та на умовах передбачених чинним законодавством України, даним договором та тарифами банку. Надання банком клієнту послуг, які безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування та/або не передбачені тарифами банку, здійснюється на підставі окремих договорів.

Банк має право використовувати кошти клієнта, які зберігаються на його рахунку, відповідно до чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України, гарантуючи право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами (п. 2.1.1. договору).

Умовами п. 2.2.2. Договору визначено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та даним договором.

Як визначено сторонами у підпункті 2.3.4 пункту 2.3 Договору банк прийняв на себе зобов'язання здійснювати розрахункові операції по рахунку клієнта відповідно до вимог чинного законодавства України та даного договору, на підставі належним чином оформлених платіжних документів клієнта та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено окремими договорами між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 2.3.15 Договору банк зобов'язаний у строки, встановлені чинним законодавством України, надавати повідомлення про зміну/закриття рахунка клієнта до контролюючого органу. Після розірвання сторонами цього договору перерахування залишків коштів, що знаходяться на рахунку клієнта, здійснюється відповідно до чинної Інструкції Національного Банку України про порядок відкриття і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та/або цього Договору.

Згідно ст. 1075 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з п.20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного Банку України від 12.11.03 р. 3 492 (далі - Інструкція № 492) договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь - який час.

Відповідно до п.20.5 Інструкції № 492 закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи.

Відповідно до п. 20.6 Інструкції № 492 банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо).

За умовами п.7.6 Договору рахунок клієнта закривається, зокрема, за заявою власника рахунку.

Судом за матеріалами справи встановлено та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що відповідно до приписів чинного законодавства та умов Договору позивач 16.01.2015 р. звернувся до відповідача із заявою про закриття поточного рахунку юридичної особи № 101 та проханням перерахувати кошти в сумі 10590,75 грн. з поточного рахунку позивача № 101 на поточний рахунок № 2758, відкритий у філії Черкаського ОУ ПАТ «Державний ощадний банк України». Вказана заява підписна керівником та головним бухгалтером позивача та засвідчена відбитком печатки ПАТ «Черкасиобленерго».

Як вбачається з вказаної заяви та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні заява була прийнята Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" до виконання.

Заперечень щодо факту направлення позивачем Публічному акціонерному товариству «Енергобанк» вищезазначеної заяви та отримання її останнім суду не надано.

Отже, факт надання позивачем відповідачу заяви про закриття рахунку та перерахування коштів для здійснення за нею розрахункової операції належним чином підтверджено матеріалами справи.

Згідно ч. 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Судом встановлено з матеріалів справи та відповідачем не надано заперечень, що станом на момент звернення до банку з зазначеною заявою на рахунку ПАТ «Черкасиобленерго» було достатньо грошових коштів для їх перерахування на визначений клієнтом рахунок, тобто станом на 10.03.2015 на рахунку позивача знаходились кошти в сумі 10465,75 грн., що підтверджується відповідною випискою банку по рахунку позивача за 10.03.15 р..

Згідно ч.1 ст. 1072 Цивільного кодексу України банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо перерахування грошових коштів згідно наданої заяви в сумі 10590,75 грн., зважаючи на той факт, що з вирахуванням комісії за ведення рахунку клієнта за період з 01.01.15 р. по 31.01.15 р. в сумі 125,00 грн. належна до перерахування позивачу сума становить 10465,75 грн. залишку коштів на рахунку позивача, всупереч умовам Договору банківського рахунку № 77831/96 від 23.07.14 р. та приписам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого у ПАТ «Енергобанк» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі за наведеним Договором, з вимогою щодо стягнення якої позивач звернувся до суду.

Окрім того, враховуючи п.32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до якого у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 554,91 грн..

Згідно зі ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання вказаного Договору банківського рахунку № 77831/96 від 23.07.14 р. або його окремих положень сторонами суду не надано.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.02.2015 прийнято рішення № 29 про запровадження з 13.02.2015 року по 13.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. В подальшому, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» по 11.06.2015 (включно).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 11.06.2015 № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.06.2015 № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» строком на 1 рік з 12.06.2015 до 11.06.2016 включно.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

За таких обставин, станом на момент вирішення спору по суті у відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Суд зазначає, що спеціальним законом, яким регулюється діяльність банківських установ в Україні є Закон України "Про банки і банківську діяльність".

Також, спеціальним Законом України, що визначає процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульована процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 16 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

Тому у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовані, зокрема, наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, у відповідності до ч.1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до ч. 1 та п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Частиною 1 статті 210 Господарського кодексу України визначено, що кредиторами неплатоспроможних боржників є юридичні або фізичні особи, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 510 цього Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк (Боржник), зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта (Кредитора) про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 Цивільного кодекс України зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритого у відповідача, на його рахунок в іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 2 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що основним видом господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання.

За правилом ч.1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень Договору та приписів чинного законодавства судом встановлено, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем Договору у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання з розрахунково-касового обслуговування, зокрема, щодо здійснення відповідно до заяви позивача перерахування грошових коштів в сумі 10465,75 грн..

Однак, у зв'язку з введенням у відповідача тимчасової адміністрації останній не виконав свої зобов'язання щодо виконання заяви позивача та не здійснив перерахування коштів за наданою позивачем заявою.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення неперерахованих за вищевказаним Договором коштів, а саме щодо перерахування грошових коштів в зв'язку з закриттям рахунку клієнта, є саме вимогою кредитора банку, що на останнього, в свою чергу, поширюються обмеження встановлені пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому не можуть бути задоволені в зв'язку із запровадженням у ПАТ «Енергобанк»» тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція суду викладена в Постановах Вищого господарського суду України від 08.10.14 р. у справі № 910/7221/14 та від 16.09.14 р. у справі №910/7157/14 та постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 3-24гс15 та від 22.04.2015р. у справі № 363гс15.

Окрім того, суд звертає увагу, що метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (ч. 2 ст.1 Закону).

Виходячи зі суті та змісту Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що останній направлений саме на забезпечення збереження активів та коштів у внутрішній системі банку після визнання його неплатоспроможним та введення тимчасової адміністрації.

Вказаним законом вводиться обмеження (частковий мораторій) щодо розпорядження грошовими коштами банку, за винятком витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності (оренда нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони) (ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Вказані заходи запроваджуються, з поміж іншого, задля відновлення платоспроможності банку шляхом продажу його інвестору або ліквідації, згідно плану врегулювання, та задоволення вимог вкладників та кредиторів у визначеній черговості (ст. 39, 52 Закону).

Отже, з аналізу Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що останній спрямований на обмеження звичайної операційної діяльності банку, а виконання розпорядчих документів (платіжних доручень) Клієнтів за договорами, що не пов'язані із забезпеченням його господарської діяльності, не відповідає «правовій основі» даного законодавчого акту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про стягнення 10465,75 грн. залишку грошових коштів на поточному рахунку та стягнення пені в сумі 554,91 грн., як похідної позовної вимоги, задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права за договором банківського рахунку в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 27 липня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон