ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р. Справа № 911/2148/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Прокурора Києво-Святошинського району в інтересах держави

до 1. Вишневої міської ради;

2. Фізичної особи-підприємця Ганзулі Олексія Вікторовича

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки

За участю представників:

від позивача, прокуратури Біньковська А.В. (посв. №009568 від 15.10.2012);

від відповідача 1 Цвід О.І. (дов. №1/08-03 від 05.01.2015);

від відповідача 2 не з'явились.

Обставини справи:

Прокурор Києво-Святошинського району в інтересах держави (далі - позивач) звернувся з позовом до Вишневої міської ради (далі - відповідач 1) та Фізичної особи-підприємця Ганзулі Олексія Вікторовича (далі - відповідач 2) про визнання недійсним та скасування рішення Вишневої міської ради від 27.05.2010 «Про розміщення малих архітектурних форм та укладання договорів особистих строкових сервітутів» в частині надання дозволу на укладення договору особистого сервітуту терміном 5 років з Ганзулею О.В., про визнання недійсним договору між Вишневою міською радою та Ганзулею О.В. про встановлення строкового земельного сервітуту від 03.08.2010, про зобов'язання ФОП Ганзулі О.В. звільнити та повернути земельну ділянку площею 0,002 га, яка розташована по вул. Червоноармійській в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення Вишневої міської ради і договір про встановлення особистого сервітуту є незаконним та таким, що суперечить Конституції України і чинному законодавству.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.05.2015 порушено провадження по справі №911/2148/15 та призначено її до розгляду на 11.06.2015.

09.06.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 13465/15 від 09.06.2015).

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.06.2015 розгляд справи відкладено на 16.07.2015.

10.07.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву від 10.07.2015 (вх. №16303/15), згідно якого відповідач 2 заперечив проти задоволення позову, вважаючи вимоги прокурора необґрунтованими та недоведеними у встановленому законом порядку.

14.07.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від прокуратури надійшла заява про доповнення позову №39г-15 від 09.07.2015 (вх. №16505/15), яка прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні 16.07.2015 представник відповідача 1 надав заперечення на позовну заяву №1/08-225 від 11.06.2015 та пояснення №1/08-224 від 11.06.2015, які залучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.07.2015 оголошено перерву до 30.07.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.07.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №911/2148/15 на 15 днів.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачами не заявлено.

В судовому засіданні 30.07.2015 представник відповідача 1 надав заперечення на заяву про доповнення підстав позову, яка залучена судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.07.2015 представник прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача 1 заперечив проти задоволення позову.

Представник відповідача 2 в судове засідання 30.07.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача 2 в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника прокуратури та представника відповідача 1, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.2010 Вишневою міською радою прийнято рішення «Про розміщення малих архітектурних форм та укладання договорів особистих строкових сервітутів», відповідно до якого вирішено надати дозвіл на укладання договору особистого сервітуту та доручено міському голові укласти договір про встановлення особистого строкового сервітуту терміном 5 років зокрема з Ганзулею О.В.

03.08.2010 між Вишневою міською радою (надавач сервітутних прав) та фізичною особою-підприємцем Ганзулею Олексієм Вікторовичем (набувач сервітутних прав) укладено договір про встановлення особистого сервітуту.

Згідно п. 1.1 договору предметом договору є встановлення права набувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб на особисте обмежене користування земельною ділянкою, щодо якої надавач сервітутних прав здійснює свої повноваження відповідно до п. 12 Розділу Х Пеерхідні положення Земельного кодексу України; обсягу прав користування земельною ділянкою набувача сервітутних прав та уповноважених ним осіб, що вони матимуть в зв'язку із встановленням сервітуту (обсяг сервітутних прав); меж розповсюдження обсягу сервітутних прав на земельну ділянку.

Відповідно до п. 1.2 договору сторони погоджуються, що обсяг сервітутних прав встановлено виключно на термін дії договору. Обсяг сервітутних прав не має на меті позбавлення будь-яких наявних прав, або будь-яку іншу зміну обсягу тих прав та обов'язків надавача сервітутних прав стосовно земельної ділянки, які встановлені діючим земельним законодавством України.

Пунктом 2.1, 2.2 договору визначено, що за цим договором надавач сервітутних прав надає і передає набувачу сервітутних прав, для нього самого, його співробітників, а також осіб уповноважених набувачем на строк п'ять років право особистого сервітуту на земельну ділянку, площею 24,5 кв.м, що розташована за адресою: м. Вишневе, вул. Червоноармійська (торгівельний павільйон №8). Сторони погодились, що обсяг сервітутних прав набувача сервітутних прав включатиме наступні права: використовувати земельну ділянку надавача сервітутних прав для тимчасового розміщення торгівельного павільйону.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2 договору договір набуває чинності від дати реєстрації договору за місцем знаходження земельної ділянки. Термін дії договору становить п'ять років.

Договір про встановлення особистого сервітуту від 03.08.2010 зареєстровано у виконкомі Вишневої міської ради за №26/10 від 03.08.2010.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що прийняте Вишневою міською радою рішення від 27.05.2010 та договір про встановлення особистого сервітуту є незаконним та таким, що суперечить Конституції України і чинному законодавству, а тому підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідач 1 приймаючи оспорюване рішення порушив вимоги ст.ст. 401, 402 ЦК України та ст. 100 Земельного кодексу України (ЗК України), крім того зазначене рішення не відповідає вимогам законодавства, що згідно з ч. 2 ст. 144 Конституції України, ч. 3 ст. 152 ЗК України, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підставою для визнання його незаконним у содовому порядку.

Крім того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що земельна ділянка площею 0,002 га за адресою вул. Червоноармійська в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області надана у користування за договором сервітуту без розроблення відповідної землевпорядної документації та без визначення на місцевості меж дії земельного сервітуту, а лише на підставі заяви ФОП Ганзулі О.В.

Таким чином, на думку прокуратури, у зв'язку з тим, що на підставі спірного рішення укладено договір про встановлення строкового земельного сервітуту, він відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст. 20, 207 Господарського кодексу України (ГК України), ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідач 1 та відповідач 2 не погоджуються з наданими доводами та заперечують проти задоволення позову в повному обсязі, вважаючи рішення Вишневої міської ради від 27.05.2010 та договір про встановлення особистого сервітуту від 03.08.2010 такими, що відповідають нормам законодавства України та наводять свої нормативні обґрунтування на підтвердження своїх заперечень, зокрема грунтуючи свої заперечення на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009 р. N 982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», що діяла на момент винесення рішення Вишневою міською радою та укладання договору про встановлення особистого сервітуту.

Згідно ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 цього ж кодексу сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 403 цього ж кодексу передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не підлягає відчуженню.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Статтею 404 цього ж кодексу передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ст. 99 ЗК України (в редакції станом на дату укладання договору) власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Отже, перелік видів встановлення сервітутів не є вичерпним і може передбачати встановлення сервітуту для інших видів діяльності, що потребують право користування земельною ділянкою.

Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно частин 1, 2 ст. 116 цього ж кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 цього ж кодексу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. В такому випадку розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою.

Пунктом 2.32. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що за змістом частини першої статті 98 ЗК України земельний сервітут (крім особистого) може бути встановлений для власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки. Відповідно вимоги особи, яка не є таким власником або користувачем, про встановлення сервітуту для проходу (проїзду) задоволенню не підлягають.

Крім того, право на укладання договорів особистого земельного сервітуту для розміщення малих архітектурних форм закріплено у Постанові Кабінету Міністрів №982 від 26.08.2009, що діяла на момент укладання спірних взаємовідносин.

Таким чином, зазначеним вище Порядком було чітко передбачено та врегульовано можливість та порядок прийняття рішення щодо укладання договору особистого строкового сервітут для розміщення малих архітектурних форм.

Це підтверджується і позицією Державного комітету України із земельних ресурсів, яка відображена у Листі від від 01.12.2009 N 21165/17/4-09.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Листі від 01.12.2009 N 21165/17/4-09 Державного комітету України із земельних ресурсів розміщення малих архітектурних форм здійснюється в Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 N 982.

Пунктом третім зазначеного вище Порядку встановлено, що розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради.

Суб'єкт господарювання подає відповідній сільській, селищній, міській раді заяву встановленого зразка та документи, зазначені в пункті п'ятому Порядку.

Зокрема до заяви додаються документи, що посвідчують право на земельну ділянку - копія державного акта на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою або договору оренди (за наявності).

У разі відсутності у суб'єкта господарювання право послідуючих документів на земельну ділянку розміщення малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності шляхом укладення договору особистого строкового сервітуту.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Частинами першою - третьою статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи зазначене, особистий сервітут може бути оформлено у вигляді договору за домовленістю сторін, з зазначенням змісту сервітут, визначеного статтею 403 Цивільного кодексу України.

Таким чином, вказаним вище Порядком було чітко передбачено та врегульовано можливість та порядок прийняття рішення щодо укладання договору особистого строкового сервітут для розміщення малих архітектурних форм.

Щодо посилань прокурора, що відповідачами не було дотримано процедури надання у користування земельної ділянки за договором особистого строкового сервітуту, і зазначена ділянка була надана у користування за договором сервітуту без розроблення відповідної землевпорядної документації, то господарський суд не може погодитись з зазначеними твердженнями, з огляду на те, що в матеріалах справи разом із позовною заявою позивачем надано Заяву ФОП Ганзулі О.В. про надання дозволу на розміщення малої архітектурної форми та укладання договору особистого строкового сервітуту, у додатках якої зазначено технічну документацію - паспорт прив'язки малої архітектурної форми.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2009 р. N 982

суб'єкт господарювання подає відповідній сільській, селищній, міській раді заяву згідно з додатком 1 до цього Порядку, у якій зазначається бажане місце та строк розміщення малої архітектурної форми, її призначення і загальний опис.

До заяви додаються:

виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; копія державного акта на право власності на земельну ділянку,

право постійного користування земельною ділянкою або договору

оренди (за наявності).

У разі коли мала архітектурна форма розміщується понад три роки на земельній ділянці комунальної чи державної форми власності, строк дії договору оренди якої закінчився, проте орендна плата за землю вносилася своєчасно і в повному обсязі, до

заяви додатково додаються: копія договору оренди земельної ділянки, строк дії якого

закінчився; довідка ДПА про відсутність заборгованості з орендної плати

за землю за період дії договору оренди; схема прив'язки малої архітектурної форми.

Згідно з п. 10 Постанови сільська, селищна, міська рада протягом місяця після реєстрації документів приймає рішення щодо розміщення малої архітектурної форми та/або укладення договору особистого строкового сервітуту.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що Вишневою міською радою на момент здійснення осопорюваних правовідносин при прийнятті рішення та укладанні договору про встановлення особистого сервітуту були дотримані вимоги визначені законодавством України.

Відповідно до абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний договір.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позову про визнання недійсним рішення Вишневої міської ради від 27.05.2010, задоволенню не підлягають і похідні вимоги про визнання недійсним договору між Вишневою міською радою та Ганзулею О.В. про встановлення строкового земельного сервітуту від 03.08.2010 та про зобов'язання ФОП Ганзулі О.В. звільнити та повернути земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що вимоги прокурора про визнання недійсним та скасування рішення Вишневої міської ради від 27.05.2010 «Про розміщення малих архітектурних форм та укладання договорів особистих строкових сервітутів» в частині надання дозволу на укладення договору особистого сервітуту терміном 5 років з Ганзулею О.В., про визнання недійсним договору між Вишневою міською радою та Ганзулею О.В. про встановлення строкового земельного сервітуту від 03.08.2010, про зобов'язання ФОП Ганзулі О.В. звільнити та повернути земельну ділянку площею 0,002 га, яка розташована по вул. Червоноармійській в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 06.08.2015

Суддя В.М. Антонова