ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р.Справа № 922/3317/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройиндустрия", м. Харків
про стягнення 3608,66 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Тимош О.М.

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - КП "Міськелектротранссервіс", звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ "Стройиндустрия" (відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором №202 про надання в користування місць, що перебувають на балансі позивача, для розташування спеціальних конструкцій від 17.01.2013 року в загальному розмірі 3608,66 грн., з яких: 1700,00 грн. сума основного боргу, 586,94 грн. пеня за прострочення виконання зобов'язання, 1219,58 грн. індекс інфляції за час прострочення, 102,14 грн. 3% річних від простроченої суми. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним договором. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 08.06.2015 року було порушено провадження у справі та справу було призначено до розгляду на 23.06.2015 року о 10:20 год. Ухвалою суду від 23.06.2015 року розгляд справи був відкладений до 08.07.2015 року до 10:00 год. у зв'язку з неподанням сторонами усіх витребуваних судом доказів та неявкою представника відповідача в судове засідання. 08.07.2015 року ухвалою суду розгляд справи був відкладений (за клопотанням відповідача) до 20.07.2015 року до 10:45 год.

В судовому засіданні 20.07.2015 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та проси суд його задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні 20.07.2015 року не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, 17.01.2013 року між сторонами був укладений договір №202 про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс" для розташування спеціальних конструкцій (надалі - договір).

Відповідно до умов договору, "Утримувач" (позивач) надає "Користувачу" (відповідач) в користування місця, які перебувають на його балансі, для розташування спеціальних конструкцій, (надалі-місця), згідно Додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору. Під користуванням сторони розуміють тимчасове платне використання розповсюджувачем зовнішньої рекламі ("Користувачем") місць, які перебувають ) комунальній власності з метою:

а) встановлення на них спеціальних конструкцій, які знаходяться у "Користувача" на законних підставах, та їх використання у формах, не заборонених чинним законодавством, для розміщення зовнішньої реклами;

б) обслуговування спеціальних конструкцій (підтримання в належному стані, наклеювання рекламоносіїв тощо).

Термін "спеціальні конструкції", "рекламні засоби", "місце розташування рекламного засобу", "дозвіл" та інші вживаються у значенні, визначеному Правилами розміщення зовнішньої реклами в місті Харкові затвердженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 жовтня 2004 року № 977.

Місця надаються для розташування тільки тих спеціальних конструкцій, що вказані у Додатку № 1 до цього договору. Місця передаються "Користувачу" згідно Акту прийому-передачі строком з "17" січня 2013 року по "31" грудня 2013 року.

Відповідно до розділу 2 договору, цей договір набирає чинності з " 17" січня 2013 року та діє по " 31" грудня 2013 року.

17.01.2013 року між сторонами був підписаний Акт прийому-передачі місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, згідно з яким відповідачу були передані два кронштейни на опорі 1.8х1.2х2 по пр. Московському+вул. П"ятихатська та пр. Московському+вул. 12 Квітня (а.с. 22).

Відповідно до п. 4.1 договору, розмір плати за користуванням всіма місцями, які надані в користування за цим договором складає 933,12 грн.

Згідно п. 4.6 договору, внесення всіх платежів здійснюється "Користувачем" авансом до 25 числа, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

19.07.2013 року, відповідно до п. 8.1.1 договору, між сторонами була укладена додаткова угода до договору №202 від 17.01.2013 року, згідно з якою договір припинив свою дію з 19.07.2013 року (а.с.23).

Згідно Акту прийому-передачі місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, підписаним між сторонами 19.07.2013 року, спеціальні конструкції відповідачем були повернуті позивачу.

Втім, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повної та своєчасної оплати наданих місць виконував не належним чином, внаслідок чого, за період з 01.05.2013 року по 31.07.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за договором №202 від 17.01.2013 року про надання в користування місць, що знаходяться у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 586,94 грн. пені, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п. 6.1 договору, за несплату, несвоєчасну або неповну сплату платежів, передбачених розділом 4 цього договору, "Користувач" сплачує "Утримувачу" пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого (або не повністю сплаченого) платежу за кожен день прострочення.

Згідно п. 6.6 договору, у випадках передбачених п.п. 6.2-6.4 договору, нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано не припиняється. Отже, нарахування штрафних санкцій більш ніж за шість місяців щодо нарахування пені (п. 6.1 договору) сторонами в договорі не обумовлено.

Як встановлено судом, позивачем нарахована пеня за період з 31.05.2014 року по 31.05.2015 року, що порушує положення ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки зобов'язання відповідача щодо оплати наданих місць за травень 2013 року виникло з 26.04.2013 року, за червень 2013 року з 26.05.2013 року та за частину липня 2013 року (з урахуванням угоди про припинення договору) з 26.06.2013 року відповідно.

Таким чином, неправомірно нарахована позивачем пеня за вказані періоди до задоволення не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 102,14 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1219,58 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 102,14 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1219,58 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройиндустрия" (61106, м. Харків, вул. Плиткова, 12, ) на користь Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м. Харків, вул. Актюбінська, 24, , р/р 1251 в філії АТ "Укрексімбанк у м. Харкові", МФО 351618) - 1700,00 грн. основного боргу, 102,14 грн. 3% річних, 1219,58 грн. інфляційних втрат та 1529,85 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 586,94 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова