РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015Справа №910/25870/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (вул. Печерський узвіз, 3, м. Київ, 01601; вул. Винниченка, 12/8, м. Львів, 79008)

до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" (вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081)

про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 12 716,65 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Чала І.М., довіреність № 08-03-25/134-15 від 20.05.2015 р.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Гарантія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 12 716,65 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 5-154-002/13.1/13 від 01.04.2013 страхувальнику страхове відшкодування в сумі 12 716,65 грн., частину якого в сумі 2 760,00 грн. зараховано як страхову виплату відповідно до акта про взаємозалік від 02.09.2013, він набув згідно ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2014 порушено провадження у справі № 910/25870/14 та призначено до розгляду на 30.12.2014.

До початку судового засідання 30.12.2014 позивачем подано письмові пояснення б/н від 18.12.2014 на виконання вимог ухвали суду, до яких також на вимогу суду долучено документи.

В даних поясненнях позивач просить суд здійснювати подальший розгляд даної справи без участі його представника та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Також до початку судового засідання 26.12.2014 відповідачем подано суду відзив на позовну заяву № 08-03-12 від 26.12.2014, відповідно до якого останній зазначив, що не заперечує щодо сплати 5 954,49 грн та у разі непогодження позивача з визнаною відповідачем сумою вважає за необхідне призначити у даній справі судову експертизу, разом з цим просить здійснювати розгляд даної справи без участі представника відповідача.

Відзив на позовну заяву з доданими документами судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.12.2014 розгляд справи відкладено на 21.01.2015.

Ухвалою суду від 21.01.15 р. розгляд справи відкладено на 04.02.2015 та за клопотанням відповідача строк розгляду спору продовжено на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2015 р. призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи, на вирішення якої були поставлені питання:

- які саме пошкодження виникли у автомобіля автомобіля Mersedes-Benz Vito державний номерний знак ВС4930ЕА, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.07.13 р.;

- яка дійсна вартість матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, наземному транспортному засобу Mersedes-Benz Vito державний номерний знак ВС4930ЕА (як з урахуванням фізичного зносу, так і без його врахування);

- яка дійсна вартість відновлювального ремонту наземного транспортного засобу Mersedes-Benz Vito державний номерний знак ВС4930ЕА;

- чи перебувають у причинно - наслідковому зв"язку з дорожньо - транспортною пригодою, що сталася 10.07.13 р., пошкоджені деталі, вузли та агрегати автомобіля Mersedes-Benz Vito державний номерний знак ВС4930ЕА, про які вказує оцінювач Софінський Р.В. у звіті № 482_13 від 02.08.13 р.;

Через канцелярію суду 15.05.2015 від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання про оплату експертизи у даній справі №6796/15-52/6797/15-54 від 27.04.2015 та клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме:

- надати матеріали про адміністративне правопорушення водія автомобіля ВАЗ-2109 Петришина І.Т. від 10.07.2013;

- надати інформацію щодо перебування автомобіля Mercedes-Benz Vito, д.н. ВС4930ЕА, у попередніх ДТП, проведених капітальних ремонтах та наявних вузлах і агрегатах, які потребують ремонту або заміни, про наявність корозійних пошкоджень його кузова тощо;

- надати дані щодо комплектності, пошкоджень, відновлення, встановлення додаткового обладнання (з відповідними підтверджуючими документами), оновлення складників та фактичного технічного стану автомобіля Mercedes-Benz Vito, в якому він перебував на момент ДТП;

- забезпечити проведення безпосереднього огляду автомобілів Mercedes-Benz Vito, д.н. ВС4930ЕА, та ВАЗ-2109, д.н.з. ВС6483АС, у невідновленому стані, на рівному просторовому майданчику, в світлий час доби, з можливістю встановлення автомобіля Mercedes-Benz Vito на підйомник або оглядову канаву;

- забезпечити присутність сторін по справі при огляді автомобілів, а також виїзд експертів до місця проведення огляду і назад до КНДІСЕ.

Крім того, у клопотанні зазначено, що у разі неможливості забезпечити огляд автомобілів зобов'язати сторони надати експертам якісні кольорові фотознімки (на цифровому носії) пошкоджених автомобілів Mercedes-Benz Vito, д.н.з ВС4930ЕА. та ВАЗ-2109, д.н.з ВС6483АС, зроблені на місці пригоди, а також фотознімки, зроблені під час раніше проведених оглядів та досліджень.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.05.2015 р. провадження у справі поновлено; клопотання судового експерта задоволено щодо належного проведення експертного дослідження; зобов'язано сторін надати Київському науково-дослідному інституту судових експертиз документи, визначені у клопотанні експерта. Також цією ухвалою провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи.

26.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду м. Києва від КНДІСЕ надійшло повідомлення за вих. № 6796/15-52/6797/15-54 від 12.06.2015 про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої та транспортно-трасологічної експертизи разом з матеріали вказаної справи, у зв'язку із незадоволенням клопотання експерта № 6839/15-52/6840/15-54 від 27.04.2015, а саме: ненадання для проведення безпосереднього огляду автомобіля ВАЗ-2109, д.н.з. ВС6483 АС та ненадання експертам якісних кольорових фотознімків (на цифровому носії) пошкодженого автомобіля ВАЗ-2109, д. н. з. ВС6483АС, зроблені на місці пригоди, а також фотознімки, зроблені під час раніше проведених оглядів та досліджень.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.06.2015 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 22.07.2015 р.

У судове засідання 22.07.15 р. з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача у вказане судове засідання не з'явився.

17.07.2015 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та підримання позовних вимог у повному обсязі.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 22.07.15 р. позивачем та відповідачем суду не надано.

Згідно пункту 2.3. Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача в судові засідання обов'язковою не визнавалась, останній не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги клопотання позивача про здійснення розгляду справи без участі його представника, а також те, що представник відповідача проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань 30.12.2014 р., 21.01.2015 р., 04.02.2015 р. та 22.07.2015 р. клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представника відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60,74 та ч.5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.07.15 р. підтримав заперечення проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами доказами, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

01 квітня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" (страховик за договором, позивач у справі) та Кунець Мирославою Володимирівною, 11.12.1977 року народження, ідентифікаційний код (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-154-002/13.1/13 (далі - Договір страхування).

Предметом вказаного Договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом та прикріпленим до нього додатковим обладнанням, встановленим на ньому (п. 4 договору страхування).

Відповідно до п. 3 договору страхування вигодонабувачем за зазначеним договором є Кравчишин Андрій Іванович (м. Львів, вул. Сихівська).

Відповідно до п. 5 договору страхування предметом страхування є транспортний засіб: автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА.

Безумовна франшиза по страховому ризику ДТП складає 0,5 % від страхової суми (п. 10 договору страхування).

Страхова сума - 96000,00 грн. (п. 12 договору страхування).

Порядок сплати страхового платежу визначений наступним чином: 1-й платіж в сумі 2760,00 грн. - до 01.04.2013 р.; 2 платіж в сумі 2760,00 грн. - до 01.10.2013 р. (п. 15 договору страхування).

Строк дії Договору страхування визначений з 01.04.2013 р. по 31.03.2014 р., але не раніше моменту надходження страхового платежу або його першої частини на поточний рахунок страховика та моменту складення акту огляду транспортного засобу (п. 16 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст.354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Згідно положень ст. 981 Цивільного кодексу України та частини 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Страховим випадком згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 19.2 Договору страхування страховим випадком визначено подію, що відбулась в період дії договору страхування та передбачена договором страхування, що призвела до пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу та встановленого на ньому обладнання та з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Згідно первинної довідки ДАІ № 9228517 та постанови Шевченківського районного суду міста Львова від 23 липня 2013 року у справі № 466/5515/13-п, 10 липня 2013 року, тобто в межах дії договору страхування, в м. Львів по вул. Кропивницького,4, відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА, власником якого є Кунець М.В., під керуванням Яремко А.М. та транспортного засобу марки ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер ВЗ 6483 АС, під керуванням власника гр. Петришина І.Т., який, керуючи вказаним транспортним засобом, не вибрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА, в результаті чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Як вбачається із п.п. 9, 19.1 Договору страхування дана дорожньо - транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 т.20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з п. 23.1 Договору страхування виплати страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з умовами договору страхування на підставі письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком у формі, що визначається страховиком.

Виплати страхових відшкодувань здійснюються протягом 10 робочих днів після одержання страховиком всіх необхідних документів та на підставі документів, що підтверджують розмір збитку, узгодженого з страховиком (акт експертизи про величину збитків або детальний рахунок/акт виконаних робіт сервісного центру технічного обслуговування) про величину необхідних затрат на відновлення транспортного засобу. У випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без ПДВ, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин, відновлювального ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування (п. 23.2 договору).

Відповідно до п. 23.6 договору страхування страховик відшкодовує доцільно проведені витрати на транспортування транспортного засобу з місця ДТП в межах 50 км.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру реальних збитків. Розмір збитків при настанні страхового випадку визначається страховиком у відповідності до положень та вимог чинного законодавства України, що регулюють питання оцінки наземних транспортних засобів з урахуванням умов договору страхування на підставі результатів огляду пошкодженого транспортного засобу, проведеного страховиком або іншими особами за дорученням страховика (п. 23.5 договору страхування).

Відшкодування виплачується з врахуванням зносу (п. 18 договору страхування).

Якщо договором передбачена відстрочка по оплаті або внесення річного страхового платежу частинами, то виплата страхового відшкодування по страховим випадкам, що мали місце в період дії такої відстрочки, проводиться після оплати річного страхового платежу (п. 23.14 договору страхування).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

11.07.2013 р. водій транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА, Яремко А.М. звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку № 0505/13.

Крім того, власник транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА, Кунець М.В. звернулася до позивача з заявою від 05.08.13 р. № 2904 про виплату страхового відшкодування за Договором страхування (в порядку п. 23.1 Договору страхування), копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно звіту № 482_13 експертного автотоварознавчого дослідження для встановлення вартості відновленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, спричиненого власнику транспортного засобу від 02.08.2013 р., складеного фізичною особою - підприємцем Софінським Р.В., копія якого наявна в матеріалах справи, вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику транспортного засобу MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА, внаслідок пошкодження під час ДТП, складає 15 475,98 грн.

Відповідно до квитанції евакуації автотранспорту від 11.07.2013 р. на суму 300,00 грн. транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ VITO, 2004 року випуску, реєстраційний номер ВС 4930 ЕА був доставлений з місця ДТП (м. Львів, площа Кропивницького,4) до СТО «Рік Авто» (м. Львів, вул. Щирецька,36).

Як свідчать матеріали справи, 02.09.2013 р. страховиком - ПАТ «СТ «Гарантія» складено та підписано Страховий акт № НТ0505/13 за Договором страхування, відповідно до якого вищевказан ДТП кваліфікована згідно договору як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в сумі 15 295,98 грн., яка становить різницю між визначеним матеріальним збитком без врахування ПДВ у сумі 2579,33 грн. та франшизи у сумі 480,00 грн., враховуючи витрати на евакуацію автотраспорту у сумі 300,00 грн..

Страховим актом № НТ0505/13 від 02.09.2013 р. встановлено наступний порядок виплати 15 295,98 грн.:

2760,00 грн. - в рахунок сплати 2-го чергового страхового платежу за договором страхування;

9 956,65 грн. - на особовий рахунок страхувальника;

2579,33 грн. (сума ПДВ) - після надання підтверджуючих документів про проведення відновлювального ремонту.

Матеріали справи свідчать про те, що страховиком було виплачено страхувальнику 12 716,65 грн.: сума страхового відшкодування в розмірі 2760,00 грн. була зарахована позивачем в рахунок сплати 2-го чергового страхового платежу за договором страхування на підставі акту взаємозаліку від 02.09.2013 р.; 9 956,65 грн. перераховано страхувальнику на особовий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 2077 від 04.09.2013 р. з відміткою банківської установи; доказів сплати позивачем 2579,33 грн. (сума ПДВ), які повинні були бути перераховані страхувальнику після надання підтверджуючих документів про проведення відновлювального ремонту, матеріали справи не містять.

Заперечень щодо факту виплати страхового відшкодування за договором страхування у зазначеному розмірі відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання ПАТ «СТ «Гарантія» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - Кунець М.В..

Суд звертає увагу, що згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі № 42/92, від 07.08.2012р. у справі № 2/22, від 01.03.2011р. у справі № 47/372 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

В прийнятій за результатами перегляду справ даної категорії постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15 зазначено, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, страховик набуває право зворотної вимоги у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Крім того, листом від 19.07.11 р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність Страхового акту № НТ 0505/13 від 02.09.2013 р., платіжного доручення № 2077 від 04.09.2013 на суму 9956,65 грн. та акту взаємозаліку від 02.09.2013р. на суму 2760,00 грн. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.07.2013 р. у справі № 466/5515/13-п встановлено, що гр. Петришиним І.Т. порушено п.13.1 Правил дорожнього руху України, визнано виним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП, у зв'язку з чим останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» виникло право зворотної вимоги (регресу) до гр. Петришина І.Т. - власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу ВАЗ, державний реєстраційний номер ВС 6483 АС, водій якого гр. Петришин І.Т., винний у вчиненні ДТП.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно пункту 9 частини 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст.6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено, що згідно отриманої судом на запит від 21.01.15 р. довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України № 7/2-28/3182 від 03.02.15 р., станом на дату вчинення ДТП - 10.07.2013 р., цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки ВАЗ, державний реєстраційний номер ВС 6483 АС, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником - громадянином Петришиним І.Т. в ВАТ НАСК «Оранта» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС 2453716 (далі - Поліс) з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 0,00 грн. Вказаний Поліс був чинним станом на 10.07.13 р., тобто на момент скоєння ДТП.

З огляду на вищевикладене, у ПАТ «СТ «Гарантія», як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом АС № 2453716 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, позивач отримує право зворотної вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі № 23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією б/н від 17.04.14 р. про виплату страхового відшкодування, відповідно до якої позивач просив відповідача сплатити страхове відшкодування у сумі 12716,65 грн. в порядку регресу, отримання якої 22.04.14 р. відповідачем підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 362. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 480,00 грн. відповідно, розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу MERSEDES-BENZ VITO реєстраційний номер ВС 4930 ЕА матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом № АС/4253716, правомірно зменшено на розмір франшизи, і становить 12 716,65 грн..

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування ПАТ «СТ «Гарантія» в порядку регресу сумі в розмірі 12716,65 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просить стягнути в позовній заяві.

З урахуванням наявності полісу № АС/4253716 відповідача, договірних зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», до якого правомірно заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту № 5-154-002/13.1./13 від 01.04.2013 р. та/або Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС/4253716 або їх окремих положень суду не надано.

Щодо заперечення відповідача про визначений позивачем розмір шкоди та часткове визнання позовних вимог на суму 5954,49 грн. суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем виплати страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку із настанням страхового випадку саме в сумі 12 716,65 грн.. (з урахуванням виплати страхового вішкодуваня в сумі 9956,65 грн. платіжним дорученням № 2077 від 04.09.2013 та взаємозаліку на суму 2760,00 грн., проведеного згідно акту взаємозаліку боргу від 02.09.2013 р.).

В той же час, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано визначений позивачем розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП транспортному засобу MERSEDES-BENZ VITO реєстраційний номер ВС 4930 ЕА.

Зважаючи на невиконання сторонами вимог ухвали суду від 18.05.15 р. щодо надання необхідних для проведення експертизи матеріалів, а також наявне в матеріалах справи повідомлення КНДІСЕ № 6796/15-52/6797/15-54 від 12.06.2015 про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої та транспортно-трасологічної експертизи у зв'язку із незадоволенням клопотання експерта № 6839/15-52/6840/15-54 від 27.04.2015 та ненаданням для проведення безпосереднього огляду автомобіля ВАЗ-2109, д.н.з. ВС6483 АС, а також ненаданням експертам якісних кольорових фотознімків (на цифровому носії) пошкодженого автомобіля ВАЗ-2109, д. н. з. ВС6483АС, зроблених на місці пригоди, та фотознімків, зроблених під час раніше проведених оглядів і досліджень, суд здійснював розгляд справи виключно на підставі навних у справі доказів.

В свою чергу, за висновками суду відповідачем не доведено обставин на підтвердження заявлених заперечень щодо розміру визначеної позивачем шкоди та обґрунтування визнаної її частини в сумі 5954,49 грн., при цьому наданими господарським судом можливостями для такого доведення сторони не скористались.

Щодо усного заперечення представника відповідача в судовому засіданні 22.07.2015 р. щодо виключення з суми страхового відшкодування суми податку на додану вартість, суд звертає увагу на те, позивачем при заявленні та розрахунку позовних вимог не було включено до суми страхового відшкодування суми податку на додану вартість, що складає 2579,33 грн..

Зазначена сума у розмірі 2579,33 грн. була визначена до виплати лише після надання страхувальником підтверджуючих документів про проведення відновлювального ремонту. Водночас доказів виплати зазначеної суми страхувальнику суду не надано, у зв'язку з чим зазначена сума не ввійшла до складу заявленого страхового відшкодування.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення"встановлено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 11, 202, 626, 993,981, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 354 Господарського кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська,7-Д; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (01601, м. Київ, вул. Печерський узвіз,3, ) 12 716 (дванадцять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 65 коп. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 03 серпня 2015 р.

Суддя А.М. Селівон