РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015№910/11862/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНО СПОРТ"

до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ЕЛІН ЛТД"

про визнання зобов'язання припиненим та розірвання договору.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

Від позивача: Попов А.С., Герасимов А.В. - представники за дов.

від відповідача: Борисенко М.О. - представник за довіреністю;

від третьої особи: не з»явились.

Рішення прийняте 22.07.2015, у зв'язку з оголошенням перерви з 10.06.2015 по 24.06.2015, з 24.06.2015 по 13.07.2015, з 13.07.2015 по 22.07.2015.

У судовому засіданні 22.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНО СПОРТ" до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ЕЛІН ЛТД" про визнання зобов'язання припиненим та розірвання Кредитного договору №250/1/13-КL від 20.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження у справі №910/11862/15, розгляд справи призначений на 10.06.2015.

У судовому засіданні 10.06.2015 в порядку статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 24.06.2015.

В судовому засіданні 24.06.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 13.07.2015 та продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

В судовому засіданні 13.07.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 22.07.2015.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 606 ЦК України.

У судовому засіданні 22.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивовано тим, що 20.09.2013 між ПАТ "Златобанк" (кредитодавець за договором) та ТОВ "Техно Спорт" (позичальник за договором) укладений кредитний договір №250/1/13-KL (ДАЛІ - кредитний договір), відповідно до якого, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник - в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього Договору.

Кредитодавець надає Позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим Кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим Кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією (п. 1.2 Кредитного договору).

Згідно з п.1.3 Кредитного договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 8 000 000,00 грн.

Пунктом 1.4 Кредитного договору передбачено кінцеву дату повернення кредиту не пізніше 18.09.2015 включно.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за користування кредитом позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі 24%; 27% річних з 01.07.2014 згідно договору про внесення змін №1 від 01.07.2014.

Відповідач зазначає, що станом на 23.04.2015, заборгованість позивача перед відповідачем за Договором становить 6 116 598,17 грн. - заборгованість за кредитом, що позивач підтвердив.

11.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Елін ЛТД" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю"Техно спорт" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору, а останній набуває право вимоги грошових коштів у сумі 203 887,43 євро. Грошові кошти належать первісному кредитору та знаходяться на поточному рахунку №7922 відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк", згідно договору банківського рахунку від 13.06.2014 №7922-ЮР, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Елін Лтд" та Публічним акціонерним товариством "Златобанк".

З моменту підписання договору про відступлення права вимоги, ТОВ "Техно спорт" стало власником грошових коштів у сумі 6 116 622,86 грн. та набуло право розпорядження ними.

Позивач стверджує, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.02.2015 він став кредитором відповідача на загальну суму 203 887,43 євро, і одночасно є боржником відповідача за Кредитним договором, а відповідно до ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється в разі поєднання боржника і кредитора в одній особі.

За доводами позивача, він направив на адресу відповідача заяву від 12.02.2015 якою просив здійснити зарахування грошових коштів у сумі 6 116 622,86 грн., що знаходяться на рахунку №7922, відкритому у ПАТ "Златобанк" в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №250/1/13-KL від 20.09.2013.

Оскільки відповідач не погодився припинити зобов'язання за Кредитним договором на зазначену суму боргу, то у зв'язку з чим позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

13 лютого 2015 року рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №30 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ "Златобанк". 13.05.2015 наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 153 припинено здійснення тимчасової адміністрації та розпочато процедуру ліквідації даного банку.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення. При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення. Отже, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Як зазначено у постановах Вищого господарського суду України у справах: від 02.10.2014 №921/1176/13-г/1, від 21.01.2015 №922/1320/14, від 26.01.2015 №910/3315/14, від 04.02.2015 №922/2964/14, від 18.03.2015 №915/2438/14, від 25.03.2015 №910/20339/14, від 23.04.2015 №910/18154/14, від 29.04.2015 №927/1522/14, від 14.05.2015 №910/20158/14, від 20.05.2015 №910/21757/14, для того, щоб зобов'язання припинилось на підставі ст. 606 ЦК України поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом, у даній справі залишається дві особи, у яких залишаються взаємні зобов'язання. Таким чином, поєднання боржника і кредитора в одній особі, у розумінні приписів ст. 606 ЦК України не відбулось, що унеможливлює висновок про припинення зобов'язання з цієї підстави.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог кредиторів та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Оскільки, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку матиме наслідком порушення порядку погашення вимог кредиторів та норм вищезазначеного Закону, то підстави для такого зарахування відсутні.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

Відтак, судовий збір відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 27.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова