ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.07.2015р. Справа №905/163/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ,

про стягнення 62479309,73 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: Станішевський І.С. - нач. сек.

від відповідача: Анохіна Т.І. - заст. нач.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ про стягнення основного боргу - 16563735,77 грн, пені - 14086532,14 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення - 29212784,75 грн, 3% річних - 2616257,07 грн, загалом 62479309,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №845/14-ТЕ-6 від 26.12.2013р. купівлі-продажу природного газу, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення.

Відповідач у відзиві №юр/1300 від 30.06.2015р. позовні вимоги в частині заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 16563735,77 грн визнав, у задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних збитків просив відмовити. Крім того, Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» було надано клопотання №юр/130 від 30.06.2015р. про зменшення пені.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 26.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №845/14-ТЕ-6.

Згідно із п.1.1 вказаного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору.

За умовами п.2.1 договору №845/14-ТЕ-6 від 26.12.2013р. продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 248645 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень - 54380, лютий - 47490, березень - 40580, квітень - 9900, травень - 45, червень - 43, липень - 45, серпень - 45, вересень - 50, жовтень - 12008, листопад - 36105, грудень - 47954.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину (в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014р.) ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1091 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Відповідно до п.3.1, п.3.3 договору №845/14-ТЕ-6 від 26.12.2013р. продавець продає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Як свідчать матеріали справи, 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.05.2014р., 31.07.2014р., 31.08.2014р., 30.09.2014р., 31.10.2014р., 30.11.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано акти приймання-передачі природного газу, згідно із якими продавець передав, а покупець прийняв у 2014 році природний газ, вартість якого з урахуванням послуги на транспортування газу становила 278564651,69 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п.6.1 договору №845/14-ТЕ-6 від 26.12.2013р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Відтак, зобов'язання з оплати газу, який було прийнято у січні, лютому, березні, квітні, травні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2014 року мали бути виконані 13.02.2014р. включно, 13.03.2014р. включно, 14.04.2014р. включно (з урахуванням того, що останній день строку (13.04.2015р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України), 13.05.2014р. включно, 13.06.2014р. включно, 13.08.2014р. включно, 15.09.2014р. включно (з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (13.09.2014р., 14.09.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України), 13.10.2014р. включно, 13.11.2014р. включно, 15.12.2014р. включно (з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (13.12.2014р., 14.12.2014р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України), 13.01.2015р. включно.

При цьому, як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, на теперішній час Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» перерахувало на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» грошові кошти в сумі 262000915,92 грн. Заборгованість відповідача становить 16563735,77 грн.

Як зазначалось вище, відповідач у відзиві №юр/1300 від 30.06.2015р. позовні вимоги в частині заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 16563735,77 грн визнав.

Згідно із ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позовних вимог господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Наразі, судом не встановлено в діях відповідача, пов'язаних з частковим визнанням позову, конкретних порушень закону, а також фактів, які б доводили порушення визнанням позову прав і законних інтересів інших осіб.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобов'язання за договором №845/14-ТЕ-6 від 26.12.2013р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обов'язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь позивача суми основного боргу у розмірі 16563735,77 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.7.2 договору №845/14-ТЕ-6 від 26.12.2013р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 14086532,14 грн пені за період з 15.02.2014р. до 11.03.2015р.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що сума пені є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині є правомірними на визначену позивачем суму, а саме 14086532,14 грн.

Як було зазначено судом вище, у клопотанні №юр/130 від 30.06.2015р. Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» заявлено про зменшення пені на 70 відсотків.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Одночасно, відповідно до п.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтуванні клопотання відповідач зазначає, що на території Донецької області проходить антитерористична операція, внаслідок якої відбулась зупинка або закриття багатьох як великих, так і малих підприємств, а це в свою чергу суттєво позначилось на рівні платежів населення та підприємств Донецької області за спожиту теплову енергію, що призвело до утворення боргу у розмірі більш ніж третину мільярду гривень.

Позивач у листі №14/2-1378в від 17.07.2015р., судових засіданнях 30.06.2015р., 22.07.2015р. проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені заперечив. При цьому, доказів понесення Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» збитків у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем спожитого природного газу не надав.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи збалансованість інтересів сторін, ступінь виконання зобов'язання боржником, суд вважає за можливе задовольнити частково клопотання №юр/130 від 30.06.2015р. Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та зменшити неустойку на 50 відсотків.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні збитки в сумі 29212784,75 грн за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року, а також 3% річних в розмірі 2616257,07 грн за період з 15.02.2014р. до 11.03.2015р.

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, а також відповідачем при здійсненні контрозрахунку інфляційних втрат вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають збитки від інфляції у розмірі - 20934278,44 грн.

Одночасно, розрахунок 3% річних є арифметично вірним, внаслідок чого позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, заслухавши пояснення відповідача у цій частині, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені та інфляційних втрат підлягають задоволенню на суми 704326,61 грн та 20934278,44 грн. Крім того, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 2616257,07 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 73080 грн належить розподілити між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням судового збору за вимогами про стягнення пені в частині зменшення на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ про стягнення основного боргу - 16563735,77 грн, пені - 14086532,14 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення - 29212784,75 грн, 3% річних - 2616257,07 грн, загалом 62479309,73 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, провулок Земляний, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вулиця Б.Хмельницького, буд.6, ) основний борг - 16563735,77 грн, пеню - 704326,61 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення - 20934278,44 грн, 3% річних - 2616257,07 грн, а також судовий збір в сумі 63396,90 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 22.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 27.07.2015р.

Суддя Ю.О.Паляниця