РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015Справа №910/13741/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз"

про стягнення грошових коштів в розмірі 24 320,00грн.

Суддя Комарова О.С.

За участю представників сторін:

від позивача Утін К.Ю. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились.

В судовому засіданні 21 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест", 28травня2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 18/05 від 26.05.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз", про стягнення грошових коштів в розмірі 24 320,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як виконавець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором про проведення експертного дослідження, зокрема, у визначені відповідним договором строки не виконав в повному обсязі послуги, оплату вартості яких було здійснено позивачем, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 02.06.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/13741/15 та призначено розгляд справи на 07.07.2015 року.

Через відділ діловодства суду 24.06.2015 р. від позивача надійшли документи, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.07.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 07.07.2015 року не з'явився, вимог ухвали не виконав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача, в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, на 21.07.2015 року.

В судовому засіданні 21.07.2015 року представник позивача подав довідку, якою підтвердив заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату винесення рішення в розмірі зазначеному в позовній заяві. Представник відповідача 21.07.2015 року в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2013 року в приміщенні паспортизованого складу площею 200 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул., Кутузова, 125 Б (далі - Об'єкт), яке орендувало Товариство з обмеженою відповідальністю «Річ Харвест» (надалі - позивач, замовник) у Приватного підприємства «Броварська сільгоспхозхімія» виникла пожежа.

Для встановлення причин пожежі на об'єкті, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український центр судових експертиз» (далі - відповідач, виконавець) на проведення незалежної пожежно - технічної експертизи.

Відповідач 26 лютого 2013 р. на електрону адресу позивача направив проект Договору про проведення експертного дослідження за № 1-26/02 від 26.02.13 р. (надалі - Договір) відповідно до п. 1 якого, предметом даного договору є проведення виконавцем експертного дослідження з питань, викладених в заяві № 01 від 25.02.2013 року, а також Рахунок № 1-26/02/13 від 26.02.13 р. на оплату експертних послуг в сумі 15 900,00 грн.

Позивач зазначає, що свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується банківською випискою за 22.02.2013 року про оплату експертних послуг згідно рахунку № 1-26/02/13 від 26.02.13 року в розмірі 15 900,00 грн. В той же час, виконавець свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, експертне дослідження за отримані грошові кошти не здійснив, чим порушив права позивача та умови Договору.

Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз" 3% річних, інфляційні витрати, а також проценти за користування чужими коштами.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.1 Договору виконавець зобов'язався у відповідності до діючого законодавства України провести експертне дослідження об'єкту, вказаного в п. 1 даного договору та надати відповіді на поставлені питання, підготувати та надати замовнику у строк до одного календарного місяця після надання ним всіх необхідних документів згідно клопотання експерта письмовий висновок з експертного дослідження для досягнення предмету даного договору, приступити до виконання робіт не пізніше наступного календарного дня після сплати суми зазначеної в п. 3.1 даного договору.

Договором встановлено, що замовник зобов'язався своєчасно забезпечити виконавця усією необхідною інформацією та документами, якими він володіє та які будуть необхідні виконавцю для проведення дослідження; надати на огляд об'єкт дослідження. Належним чином оплатити виконавцю вартість виконаних робіт по даному договору, які становлять 15000,00 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот) без ПДВ. Сума коштів, що вказана в п. 3.1. даного договору, сплачується замовником до початку проведення робіт.

Як встановлено судом, позивачем здійснено попередню оплату в розмірі 15 900,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 22.02.2013 року відповідно до виставленого відповідачем попередньо рахунку № 1-26/02/13 від 26.02.13 р. на оплату експертних послуг в сумі 15 900,00 грн.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест" становить 15 900,00 грн.

21 листопада 2014 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення сплачених коштів в сумі 15 900,00 грн. відповідно до договору, у зв'язку відпаденням необхідності проведення експертного дослідження через рік після його оплати. Докази направлення вказано вимоги наявні в матеріалах справи.

За змістом ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

За статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 7 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 1 647,94 грн., проте відповідно до положень ст. 536 Цивільного кодексу України, що передбачають обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, кореспондуються із встановленим ст. 625 Цивільного кодексу України правом кредитора вимагати сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Зазначені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24 грудня 2013 р. з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 24 липня 2013 року у справі № 8/5025/1402/12 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Криворізький маслоекстракційний завод" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кам'янець-Подільський комбікормовий завод" про стягнення 453 861,91 грн.

Відповідно до вимог ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення на підставі ст. 1214 Цивільного кодексу України процентів за користування безпідставно одержаними коштами, є необґрунтованими, оскільки дана вимога ні договором, ні спеціальним актом не передбачена.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 6 557,74 грн. та 3% річних за весь час прострочення в сумі 214,32 грн. є обґрунтованими та правильними.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (які наявні в матеріалах справи), жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 22 672,06 грн., з них основного боргу - 15 900,00 грн., індексу інфляції - 6 557,74 грн. та 3% річних - 214,32 грн.

Господарський суд, враховуючи загальну суму ціни позову в розмірі 24 320,00 грн., а також фактичний розмір позовних вимог, що підлягає стягненню, в розмірі 22 672,06 грн., дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 703,20 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український центр судових експертиз" (ЄДРЮОФОП 36956871, адреса: 02140, м. Київ, вул. Є. Чавдар, буд. 5, оф. 26), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Річ Харвест" (ЄДРЮОФОП 37354979, адреса: 01054, м. Київ, вул. Гоголівська, будинок 22-24, офіс 1106), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 15 900,00 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот гривень), 3% річних - 214,32 грн. (двісті чотирнадцять гривень 32 копійки), інфляційної складової - 6 557,74 грн. (шість тисяч п'ятсот п'ятдесят сім гривень 74 копійки) та судового збору - 1 703,20 грн. (одна тисяча сімсот три гривні 20 копійок). Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/13741/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.07.2015 року.

Суддя О.С. Комарова