КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа№ 910/5813/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - Сурник В.М., довіреність № б/н від 18.01.2015;

від відповідача - представник не прибув;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Енергобанк" на рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/5813/15-г (суддя Підченко Ю.О.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" до публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про зобов'язання виконати платіжні доручення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства "Енергобанк" виконати платіжні доручення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/5813/15-г позов задоволено повністю; зобов'язано відповідача виконати платіжні доручення.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що запровадження тимчасової адміністрації до ПАТ "Енергобанк" не може перешкоджати здійсненню розрахунково-касових операцій позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/5813/15-г скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити переказ грошових коштів за договором банківського рахунку у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Представник позивача в судовому засіданні 03.08.2015 надав пояснення, якими заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме відповідачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" (клієнт) 12.11.2014 укладено договір банківського рахунку № 0201.

На підставі зазначеного договору ТОВ "Втормет-Дніпропетровськ" було відкрито поточний рахунок № 0201 для приймання та зарахування на нього коштів, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього договору та законодавства України.

Крім цього, 12.11.2014, між публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" (клієнт) укладено договір № 0201 про використання системи "Клієнт - Банк".

Згідно п. 1.1 договору банк надає в користування клієнту систему "Клієнт - Банк", підтримує її функціонування та здійснює розрахункове обслуговування клієнта на умовах, визначених договором банківського рахунку №0201 від 12.11.2014 р., з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Позивачем, 10.02.2015 р. було надіслано відповідачу для виконання електронні розрахункові документи на перерахування грошових коштів, а саме платіжні доручення №84 від 10.02.2015 р. на суму 50 000,00 грн. та №85 від 10.02.2015 р. на суму 69 000,00 грн.

Зазначені платіжні доручення ПАТ "Енергобанк" не було виконано, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції позовні вимоги про зобов'язання відповідача виконати платіжні доручення задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що запровадження тимчасової адміністрації до ПАТ "Енергобанк" не може перешкоджати здійсненню розрахунково-касових операцій позивача.

Колегія суддів з наведеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Постановою правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року №96 ПАТ "Енергобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року № 29 розпочато процедуру виведення ПАТ "Енергобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Приймаючи рішення про задоволення позову місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги до відповідача не є майновими, а позивач, відповідно, не є кредитором відповідача на якого поширюються обмеження встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проте, з таким висновком погодитися не можна, оскільки на підставі положень ЦК України, Законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та "Про банки і банківську діяльність" між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником.

Тому, оскільки позивач звернувся до відповідача з позовною вимогою про здійснення переказу грошових коштів за договором банківського рахунку у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції чинній на час виникнення спору.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15, від 27.05.2015 у справі 3-217гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15.

З огляду на викладене, враховуючи обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо можливості виконання відповідачем платіжних доручень у період запровадження у банку тимчасової адміністрації.

При цьому, слід зазначити, що звернення позивача до відповідача 10.02.2015 р. з вимогою про виконання платіжних доручень ще до введення у банку тимчасової адміністрації не може бути підставою для задоволення позову, оскільки його обґрунтованість перевіряється саме на момент подання.

Враховуючи те, що як на час звернення з даним позовом, так і на момент прийняття оскаржуваного рішення виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", наведена обставини виключає можливість задоволення позовних вимог.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Енергобанк" на рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/5813/15-г за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" до публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про зобов'язання виконати платіжні доручення задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2015 у справі № 910/5813/15-г про задоволення позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі № 910/5813/15-г, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" до публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про зобов'язання виконати платіжні доручення відмовити повністю.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Втормет-Дніпропетровськ" (м. Дніпропетровськ, вул. Звивиста, б. 28, код за ) на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1 190 грн. 00 коп.

5. Доручити господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи № 910/5813/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.А. Гончаров

Л.Г. Сітайло