ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р. Справа № 911/2887/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Зеленогірськ»

про стягнення 59582,57 грн., розірвання договору та зобов'язання вчинити дії

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від прокуратури: Секретар В.В., посв. № 029901

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Пилипенко А.В., довір. № 14/20-25-15 від 07.05.2015 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Прокурор Автономної Республіки Крим (далі - прокурор) звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі - позивач-1) та Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (далі - позивач-2) до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Зеленогірськ» (далі - відповідач) про стягнення 31670,36 грн., розірвання договору та зобов'язання вчинити дії.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та встановлено забезпечити розгляд господарських справ Господарського суду Автономної Республіки Крим - Господарським судом Київської області, а господарських справ Господарського суду міста Севастополя - Господарським судом міста Києва, господарських справ Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

У зв'язку з викладеним, розгляд даної справи здійснюється господарським судом Київської області.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на недотримання відповідачем порядку сплати лізингових платежів за укладеним 09.10.2012 р. між ДПАТ «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та ПрСП «Агрофірма «Зеленогірськ» договором фінансового лізингу № 1-12-124ств-фл/440, у зв'язку з чим прокурор просив суд стягнути з відповідача 25609,65 грн. основного боргу, 2357,49 грн. пені, 3585,35 грн. інфляційних втрат, 117,87 грн. 3 % річних, розірвати договір фінансового лізингу № 1-12-124ств-фл/440 від 09.10.2012 р., укладений між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» і ПрСП «Агрофірма «Зеленогірськ» та зобов'язати ПрСП «Агрофірма «Зеленогірськ» повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за актом приймання-передачі предмет лізингу - Агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5 «Партнер» залишковою вартістю 220622,12 грн.

28.07.2015 р. до господарського суду Київської області ДПАТ «НАК «Украгролізинг» було подано пояснення № ЮД-540 від 27.07.2015 р.

28.07.2015 р. до господарського суду Київської області прокурором було подано заяву № 05/2/1-315 вих-15 від 27.07.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої прокурор просить суд стягнути з відповідача 50848,91 грн. основного боргу, 4290,96 грн. пені, 4228,15 грн. інфляційних втрат, 214,55 грн. 3 % річних, інші позовні вимоги залишити без змін.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р., передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на викладене, розмір позовних вимог (з урахуванням вказаної заяви № 05/2/1-315 вих-15 від 27.07.2015 р.) в частині заявленої до стягнення суми становить 59582,57 грн.

У судовому засіданні 30.07.2015 р. прокурор та представник позивача-2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, представник позивача-1 не з'явився.

Відповідач у судове засідання 30.07.2015 р. представника не направив. Відзиву на позов не надав.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 30.07.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача-2, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (лізингодавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Зеленогірськ» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р. (далі - договір), відповідно до умов якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного лізингоодержувачем, та визначений у додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, лізингодавець на письмове замовлення лізингоодержувача для потреб останнього купує у постачальника предмет лізингу згідно Порядку використання коштів Державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи за операціями фінансового лізингу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1904 від 10.12.2003 р.

Згідно з п. 2.2 договору, строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами (далі - акт), що укладається у 5 (п'яти) автентичних примірниках.

Пунктом 2.3 договору визначено, що постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк лізингу, строк передачі і адреси місця передачі предмета лізингу встановлюються додатками до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу». Передача предмета лізингу здійснюється на умовах EXW (місце передачі визначається в додатку) згідно з Міжнародними правилами Інкотермс.

Відповідно до п. 9.5 договору, додатки до договору є його невід'ємними частинами.

Сторонами підписано додаток № 1 до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», в якому зазначено найменування, кількість, вартість предмета лізингу та строк лізингу. При цьому, в додатку № 1 сторонами зазначено, що предмет лізингу буде передано в термін не пізніше 09 жовтня 2013 року згідно з актом (-ами) приймання-передачі.

Підпунктом 3.2.1 п. 3.2 договору визначено, що лізингодавець зобов'язаний передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачеві згідно переліку, встановленому додатком до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу». Підписання сторонами акту свідчить про належне виконання лізингодавцем встановлених лізингоодержувачем умов та специфікацій предмета лізингу та прийняття лізингоодержувачем такого виконання.

Відповідно до пп. 3.4.1 п. 3.4 договору, лізингоодержувач зобов'язаний прийняти предмет лізингу, при цьому провести огляд предмета лізингу і в разі виявлення неусувних дефектів, що виключають експлуатацію предмета лізингу, протягом двох робочих днів з дня огляду письмово повідомити лізингодавця про відмову у прийнятті предмета лізингу. Якщо лізингоодержувач при підписанні акту не вказав в акті про наявність неусувних недоліків і протягом 2-х робочих днів не заявив про це лізингодавцю, вважається, що приймання предмета лізингу відбулося без зауважень.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2, 5.1 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу за актом за умови перерахування після укладення договору, на підставі виставленого лізингодавцем рахунку, який діє протягом трьох днів, попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу в розмірі 15 (п'ятнадцять) відсотків його вартості (включаючи ПДВ), на який не нараховується лізинговий платіж в частині комісії за організацію поставки предмета лізингу.

На виконання договору фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р. постачальник на умовах договору поставки, укладеного з Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг», передав, а відповідач прийняв у користування на підставі акту приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 1 від 26 грудня 2012 року предмет лізингу - Агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5 «Партнер», зав. № 312, у кількості 1 одиниці загальною вартістю 498000,00 грн.

У відповідності з п. 5.3 договору, з моменту укладання акту ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, при цьому він не має права ухилятися від платежів, встановлених цим договором, термінів і сум, навіть якщо ушкодження або часткова втрата викликані обставинами настання страхового випадку.

Підпунктом 3.4.3 п. 3.4 договору визначено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.

Згідно з п. 4.3 договору, черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості предмета лізингу та сплати комісії за супроводження договору кратна трьом місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акту. Перший лізинговий платіж сплачується через три місяці з дати підписання акту, подальші платежі - через кожні три місяці.

Відповідно до п. 4.4 договору, розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється додатком до договору «Графік сплати лізингових платежів».

На виконання п. 4.4. договору сторонами підписано графік сплати лізингових платежів, що являється додатком № 2 до договору фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р.

Пунктами 8.1, 9.3 договору визначено, що договір набирає чинності від дати надходження платежу, визначеного та сплаченого згідно п. 4.2 договору, і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», та виконання всіх зобов'язань за цим договором. Строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, трьох процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років.

Відповідач, у порушення умов договору, свої зобов'язання по сплаті лізингових платежів, строк оплати яких настав 26.03.2015 р. та 26.06.2015 р., належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість перед позивачем-2 становить 50848,91 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався з ДПАТ «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за предмет лізингу належним чином, прокурор і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності й було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач у судові засідання не з'явився, відзив на позов, контррозрахунок або докази належного здійснення лізингових платежів та погашення заборгованості суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З урахуванням викладеного та встановлення судом факту наявності заборгованості лізингоодержувача за договором фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р., позовні вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 50848,91 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, прокурор просить суд стягнути з відповідача пеню відповідно до п. 7.1 договору № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно п. 7.1 договору за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено в сумі 4290,96 грн., у тому числі - за період з 27.03.2015 р. до 01.07.2015 р. на суму 25609,65 грн. в сумі 4083,51 грн., з 27.06.2015 р. до 01.07.2015 р. на суму 25239,26 грн. в сумі 207,45 грн., який є арифметично вірним, обґрунтованим, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача у заявленому прокурором розмірі.

Також позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 214,55 грн., нарахованих за період з 27.03.2015 р. до 01.07.2015 р. на суму 25609,65 грн. в сумі 204,18 грн., з 27.06.2015 р. до 01.07.2015 р. на суму 25239,26 грн. в сумі 10,37 грн., а інфляційні втрати - в сумі 4228,15 грн., нараховані за квітень - травень 2015 року на суму 25609,65 грн., розмір яких є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в заявленому прокурором розмірі.

Крім того, прокурором було заявлено вимогу про розірвання договору фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р., укладеного між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Зеленогірськ».

Згідно частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 8.3 договору лізингодавець має право повністю або частково відмовитись від договору у зв'язку з несплатою лізингоодержувачем протягом 30 календарних днів лізингового платежу.

Враховуючи встановлення судом істотного порушення відповідачем договору в частині своєчасної сплати лізингових платежів, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про розірвання договору фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р., укладеного між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Зеленогірськ».

Також прокурором заявлено вимогу про зобов'язання Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Зеленогірськ» повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за актом приймання-передачі предмет лізингу - Агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5 «Партнер», зав. № 312, у кількості 1 одиниці залишковою вартістю 220622,12 грн.

Пунктом сьомим частини другої статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Згідно з пп. 3.1.2 п. 3.1 договору лізингодавець має право вимагати повернення предмета лізингу, переданого в лізинг, якщо лізингоодержувач не сплатив частково або повністю лізингові платежі більше 30 календарних днів.

Враховуючи те, що договір фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р. є розірваним судом у зв'язку з простроченням відповідачем сплати лізингових платежів більше ніж на 30 календарних днів, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про зобов'язання Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Зеленогірськ» повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» за актом приймання-передачі предмет лізингу - Агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5 «Партнер», зав. № 312, у кількості 1 одиниці залишковою вартістю 220622,12 грн. на підставі ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» та пп. 3.1.2 п. 3.1 договору фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р.

При цьому слід зазначити, що у зв'язку з настанням строку сплати чергового лізингового платежу (26.06.2015 р.), залишкова вартість предмету лізингу на час прийняття рішення становить 211650,00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру (пп. 2.2.1 п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р.№ 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Водночас, як зазначено у п. 2.10 вказаної постанови Пленуму, у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільняються від сплати судового збору.

Згідно з п 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход Державного бюджету України.

З огляду на викладене, згідно з ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача шляхом стягнення до Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Зеленогірськ» (97640, Автономна Республіка Крим, Білогірський район, с. Зеленогірське, вул. Радянська, 59, код 30879294) на користь Державного публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А, код 30401456) - 50848 (п'ятдесят тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 91 коп. основного боргу, 4290 (чотири тисячі двісті дев'яносто) грн. 96 коп. пені, 4228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 214 (двісті чотирнадцять) грн. 15 коп. 3 % річних.

3. Розірвати договір фінансового лізингу № 1-12-124 ств-фл/440 від 09.10.2012 р., укладений між Державним публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А, код 30401456) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Зеленогірськ» (97640, Автономна Республіка Крим, Білогірський район, с. Зеленогірське, вул. Радянська, 59, код 30879294).

4. Зобов'язати Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Зеленогірськ» (97640, Автономна Республіка Крим, Білогірський район, с. Зеленогірське, вул. Радянська, 59, код 30879294) повернути Державному публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг» (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 16 А, код 30401456) за актом приймання-передачі предмет лізингу - Агрегат ґрунтообробний комбінований АПК-7,5 «Партнер», зав. № 312, у кількості 1 одиниці залишковою вартістю 211650 (двісті одинадцять тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

5. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Зеленогірськ» (97640, Автономна Республіка Крим, Білогірський район, с. Зеленогірське, вул. Радянська, 59, код 30879294) в дохід Державного бюджету України - 6642 (шість тисяч шістсот сорок дві) грн. 65 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 04.08.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна