ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 р. Справа №917/1014/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк", вул. Батумська, 11, м. Дніпропетровськ, 49074; адреса для листування: 49094, м. Дніпропетровськ, а/с 1800

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36000

про стягнення 137 765,62 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: Фісько О.Я. дов. №3523-О від 12.09.2013 року

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 23.07.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення грошових коштів в сумі 137 765,62 грн. за договором банківського обслуговування б/н від 12.07.2013 року, з яких:87 480,67 грн. - заборгованість за кредитом, 35 572,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 712,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Ухвали суду від 18.05.2015 ороку та від 04.06.2015 року, які направлялися відповідачу на адресу: АДРЕСА_1, 36000, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.06.2015 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, 36011, тобто за адресою на яку і здійснювались направлення ухвал суду.

Відповідно до ч.3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

На підставі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

12.07.2013 р. фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (відповідач) приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг (Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://a-bank.com.ua, шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 12.07. 2013 р. ( договір) (арк. с. 184).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до договору відповідачу було відкрито поточний рахунок НОМЕР_2.

За змістом ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Розділами 3.1.1.,3.2.2. Умов регламентований порядок надання кредиту за послугою "Гарантований платіж".

Зокрема, послугу "Гарантований платіж" позивач надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між клієнтом та його контрагентами, а також між клієнтом і ПАТ "Акцент-Банк" (далі - послуга). Послуга надається у вигляді виконання ПАТ "Акцент-Банк" заявок на договірне списання коштів (далі - "гарантований платіж" або "заявка") згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ "Акцент-Банк" зарахувати кошти на рахунок отримувача в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ Акцент-Банк" як за рахунок власних коштів платника так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами (п. п . 3.1.1.108, 3.1.1.109 Умов).

Відповідно до п. 3.2.2.1. Умов - кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо повернення, сплати процентів і винагороди.

Як зазначає позивач, обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів є номер і дата заявки (присвоюється автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарський договір, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта/ кредитних/змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу. Всі зазначені реквізити вказані в виписках по рахунках.

Після отримання ПАТ "Акцент-Банк" за допомогою системи дистанційного обслуговування заявки ПАТ "Акцент-Банк" розглядає її на предмет надання або відмови у наданні послуги у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника (п. 3.1.1.110 Умов).

Відповідно до п. 3.2.2.2. Умов клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання клієнтом заявки до дати виконання заявки клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менше ніж 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці клієнта. Винагорода за надання фінансового інструменту сплачується клієнтом в дату надання в банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 р. клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ "Акцент-Банк" відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 р. клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ "Акцент-Банк" відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі непогашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31 день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Як зазначає позивач, після укладення договору відповідач почав активно користуватися послугою "Гарантований платіж", який надавався позивачем для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, укладеними з контрагентами, що підтверджується заявками на гарантований платіж (арк. с. 41-42) та банківськими виписками (арк. с. 44-47, 71-172).

Відповідно до п.3.2.2.2 Умов у разі непогашення заборгованості клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідно до п. 3.2.2.7.8 Умов - Банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування; вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач належним чином виконав умови договору б/н від 12.07.2013 р. та своєчасно проводив Гарантовані платежі, ініційовані відповідачем, що підтверджується банківськими виписками (арк. с. 44-47 ). Згідно наданих позивачем банківських виписок прострочена заборгованість на рахунок відповідача з'явилась 15.04.2014 і не була погашена у строк визначений в п. 3.2.2.2. Умов.

Отже, відповідач не виконав належним чином умови договору щодо повернення отриманих коштів, тому виникла заборгованість. Так, згідно розрахунку (арк. с. - 43) станом на 02.02.2015 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 137 765,62 грн., з яких: 87 480,67 грн. - заборгованість за кредитом, 35 572,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 712,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів відповідач не виконав, що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Згідно із статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У статті 193 ГК України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 ЦК України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

14.01.2015 року за вих. №30712А201S02А(направлена поштовим зв'язком 19.01.2015р.) позивач звернувся до відповідача з претензією, яка останнім залишена без реагування та задоволення (арк. с. 49-52).

Факт наявності у відповідача заборгованості за кредитом в сумі 87 480,67 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 25572.26 грн., за спірним договором підтверджується матеріалами справи, доказів повернення позивачу отриманих коштів відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення основного боргу та процентів за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років (п. 3.2.2.10.7 Умов).

Згідно п. 3.2.2.10.4. Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п. 3.2.2.10.1-3.2.2.10.3 цього договору здійснюється на протязі 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано клієнтом.

Оскільки прострочення виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом має місце, є правомірними позовні вимоги про стягнення на користь позивача пені за період з 17.11.2014 року по 02.02.2015 року в сумі 14712,69 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 137 765,62 грн. за договором банківського обслуговування б/н від 12.07.2013 року, з яких: 87 480,67 грн. - заборгованість за кредитом, 35 572,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 712,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,43,75,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36000 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-банк" (вул. Батумська, 11, м. Дніпропетровськ, 49074, ідентифікаційний код 14360080) 87 480,67 грн. - заборгованості за кредитом, 35 572,26 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 14 712,69 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією