РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/6751/15-г

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

До Публічного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

Про стягнення 18 753,79 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі-позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач) про стягнення 18 753,79 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 387/13-Т/Ц1 від 14.10.2013р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 18 753,79 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою суду від 23.03.2015р. порушено провадження у справі № 910/6751/15-г та призначено розгляд на 27.04.2015 р.

02.04.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі та клопотання про розгляд справи без участі його представника.

27.04.2015р. представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав розгляд справи на 08.06.2015р., у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

30.04.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

07.05.2015р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

08.06.2015р. представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явився.

Суд відклав розгляд справи на 13.07.2015р., у зв'язку з необхідністю витребувати додаткові докази по справі.

13.07.2015р. судове засідання не відбулось, у зв'язку з лікарняним судді Мельника В.І., та було перенесене на 29.07.2015р., про що сторони повідомлені згідно розписок.

14.07.2015р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі представника та докази виправлення описки (постанова від 16.04.2015) у постанові Подільського районного суду в номері автомобіля.

29.07.2015р. представник позивач у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2013р. між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (далі - позивач) та ОСОБА_1 як страхувальником, було укладено договір страхування № 387/13-Т/Ц1, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «КІА» д.н.з НОМЕР_2.

03.09.2014р. в м. Києві на вул. Набережне шосе, сталася ДТП за участю транспортного засобу «КІА» д.н.з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПАТ «УОСК», згідно полісу № АІ/0832431.

Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва № 758/10647/14-п від 22.09.2014р., встановлено вину гр. ОСОБА_2 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхових актів від 14.10.2013р. розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «КІА» д.н.з НОМЕР_2 внаслідок ДТП склав 19753,79 грн., які виплачені позивачем згідно платіжних доручень № 21739 від 30.09.2014р. та № 58 від 16.01.2014р. по рахунку СТО, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно полісу № АІ/0832431 франшизу встановлено у розмірі 1000,00 грн., ліміт відповідальності встановлено 50 000,00 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з ПАТ «УОСК» 18753,79 грн. - страхового відшкодування, з урахуванням франшизи 1000,00 грн., визначеної полісом № АІ/0832431 та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно відзиву, відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою сплатити виплату, при цьому посилається на норми закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відношення страховика та страхувальника, а в даному позовному провадження розглядаються регресні правовідносини між позивачем та відповідачем. Крім того, суд звертає увагу на те, що звернення з вимогою до відповідача у даному позовному провадженні є правом позивача, а не його обов'язком.

Відповідач також заперечував проти задоволення позовних вимог та посилався на те, що розмір збитків було визначено не згідно експертного звіту, який на думку відповідача є єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної а по рахунку СТО та страховому акту позивача.

Суд не погоджується з такими доводами, оскільки суд вважає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається, про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку, реальним же твердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Така думка суду підтверджується тим, що у відповідності до п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Також, з врахуванням приписів ст.ст.993,1191 ЦК України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Тому, з урахуванням вимог п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" судом взято до уваги наявність страхових актів від 14.10.2013, платіжних доручень № 21739 від 30.09.2014р. та № 58 від 16.01.2014р. та рахунків СТО № СА-000011671 від 11.09.2014р. №СА000000254 від 12.01.2015р., виставленого ТОВ "Світ - Авто", яке надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого майна, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Така ж правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України № 910/11450/13 від 21.01.2014р.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що позивач на підставі ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України, ст. 228 Господарського кодексу України набув право регресу до відповідача щодо відшкодування останнім понесених позивачем витрат у вигляді суми виплаченого страхового відшкодування, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська 145) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська 154) суму заборгованості в розмірі 18 753 (вісімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 79 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. - судового збору.

3. Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

(Повний текст рішення складено: 04.08.2015р.)

Суддя Мельник В.І.