РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015Справа №910/11576/15

За позовомКомунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа»
До Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
Провнесення змін до договору

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Свечкіна Т.С. - за дов.;

Від відповідача: Бернацька О.В. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про внесення змін до Договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014р. №2426/15-БО-17, а саме:

- пункт 6.2. Договору викласти в такій редакції: «При невиконанні Покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього договору, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві»;

- пункт 6.3. Договору викласти в такій редакції: «Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно нормативами перерахування коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ, поставлений Продавцем Покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства. Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обов'язковим.»;

- пункт 7.2. Договору викласти в такій редакції: «У разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу»;

- пункт 7.3. Договору виключити;

- пункт 7.5. Договору виключити;

- відповідно п. 7.4. Договору стає п.7.3. Договору ;

- пункт 9.3. виключити;

- решту умов цього Договору залишити незмінною і обов'язковою для виконання сторонами.

25.06.2015р. в судовому засіданні представник відповідача надав суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

За клопотанням відповідача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2427/15-БО-17 (надалі - Договір).

Позовні вимоги щодо зміни пунктів 6.2., 6.3, 7.2., 7.3., 7.5., 9.3. Договору обґрунтовані тим, що при укладені Договору Позивач не був вільним в укладені такого Договору, виборі контрагента чи у визначенні умов Договору, що не відповідає вимогам розумності, справедливості та актам законодавства; Відповідач, користуючись своїм монопольним становищем примусив Позивача через тиск укласти Договір на постачання природного газу виключно на своїх умовах.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), регулюють Правила користування природним газом для юридичних осіб, які затверджені постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики №1181 від 13.09.2012 «Про затвердження правил користування природним газом для юридичних осіб». Дія цих Правил поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 «Про визнання гарантованих постачальників природного газу», гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 12 Закону України від 11.01.2001 №2210-111 «Про захист економічної конкуренції», із врахуванням абз. 1 ст. 1 Закону України «Про природні монополії», підприємство Відповідача - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є природним монополістом на ринку природного газу.

Водночас, згідно п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

Суду доведено, що на початку кожного року, ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як гарантований постачальник природного газу, надає гарантованим споживачам тексти розроблених на відповідний рік договорів купівлі-продажу природного газу із пропозицією підписання.

Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» забезпечує споживачів природним газом на підставі укладених договорів та відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Судом погоджується з твердженням Позивача, що за своєю правовою природою спірний Договір купівлі-продажу природного газу №2427/15-БО-17 від 26.12.2014р., укладений між Позивачем та Відповідачем, як гарантованим постачальником, на кожен наступний рік є тотожним договору приєднання.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, в силу специфіки здійснення господарської діяльності ПАТ «НАК «Нафтогаз України», Відповідач розробляє та підписує з усіма без виключення контрагентами договори, що за своїми умовами є ідентичними один до одного. Відповідач законодавчо позбавлений можливості змінювати умови таких договорів на свій розсуд в залежності від того, з ким договір укладається. На початку кожного року, тексти договорів централізовано надсилаються потенційним споживачам, що мало місце у випадку Позивача.

Статтею 634 Цивільного кодексу України також передбачена можливість зміни або розірвання договору зі сторони, що приєднується. Так, згідно ч. 2 ст. 634 ЦК України, договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також, якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Водночас, спірний Договір купівлі-продажу природного газу не містить умов, що обмежують чи обтяжують права Позивача, або обмежує чи виключає відповідальність Відповідача.

В тому числі не можуть бути такими умовами пункти, на зміні яких наполягає Позивач, зокрема: 6.2., 6.3., 7.2., 7.3., 7.5, 9.3. Договору, виходячи з наступного:

Щодо пункту 6.2. Договору:

В Договорі пункт 6.2. викладений наступним чином: «При невиконанні Покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього Договору, Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві, або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому Договору».

Водночас, Позивач просить даний пункт змінити та виключити з нього положення, відповідно до якого Відповідач має право припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий по Договору газ.

Проте, згідно частини 4 статті 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» зазначено, що Постачальник має право припинити постачання природного газу споживачам у разі наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, порушення строків оплати спожитого природного газу та послуг з його постачання, передбачених укладеним договором.

Таким чином, внесення змін до п. 6.2. Договору буде суперечити Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», що є неприпустимим.

Щодо пункту 6.3. Договору:

Згідно п. 6.3. Договору, «Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання коштів, затвердженими відповідною постановою уповноваженого органу, та зараховується як оплата за газ. Продавцем Покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначені платежу посилання на номер договору є обов'язковим.

У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця надходять недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природнього газу, Покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього Договору».

Водночас, Позивач просить змінити даний пункт Договору шляхом виключення абз. 3 пункту 6.3. Договору, виклавши його в наступній редакції: «У разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Покупця надходять недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природнього газу, Покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1 цього Договору».

Суд розцінює ці зміни, як уникнення відповідальності Позивача щодо невиконання чи неналежного виконання умов договору в майбутньому.

Щодо пункту 7.2. Договору:

Позивач просить змінити зазначений пункт Договору шляхом виключення першого речення пункту 7.2. Договору, а саме: «У разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. Договору, Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості».

Однак, судом встановлено, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Відповідач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Позивачем втрат є стягнення з боржників пені та штрафу у розмірі передбаченому умовами Договорів.

Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 100% акцій якої належить державі, є суб'єктом господарювання державного сектору економіки, який забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, має стратегічне значення для енергетичної безпеки та економіки держави. і

Відповідач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу в іноземній валюті, що нерозривно пов'язано зі своєчасною оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на користь Відповідача.

Суду доведено, що у відповідності до звіту про фінансові результати за 2014 рік, належна копія знаходиться в матеріалах справи, за невиконання зобов'язань контрагентами, в даному випадку таких, як підприємство Позивача, чистий збиток Відповідача складає більше 85 мільярдів гривень.

Позивач просить суд виключити пункт 7.3. Договору, відповідно до якого: «У разі невиконання Покупцем (Позивачем) умов пункту 6.1. Договору, Продавець (Відповідач) має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір», та пункт 7.5. Договору, який викладений в наступній редакції: «Продавець не несе відповідальності за недопоставку газу за цим договором у разі припинення/обмеження газопостачання відповідно до чинного законодавства та умов даного договору, а також за відсутності у Продавця необхідних обсягів газу (зниження припинення обсягу поставки газу із боку Російської Федерації тощо).

Крім цього, Позивач просить суд виключити п. 9.3. Договору, відповідно до якого: «Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків, річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років».

Водночас, редакція, запропонована Позивачем виключає подовжений термін позовної давності.

Проте, суд критично ставиться до зміни зазначених пунктів в Договорі, оскільки, якщо Позивач буде добросовісно виконувати умови договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014р. №2427/15-БО-17, то відповідальність, що запропонована у редакції Відповідача жодним чином не вплине на Позивача.

Суд також погоджується з твердженням Відповідача, що позивач звернувся до суду з позовом про внесення змін саме до пунктів 6.2.,6.3, 7.2.,7.3.,7.5.,9.3 Договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014р. № 2427/15-БО-17, з метою уникнення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов договору у майбутньому, що є неприпустимим.

Крім того, судом враховано, що за спірним Договором у Позивача існує заборгованість перед Позивачем в розмірі 1 544 159, 14 грн., що свідчить про недобросовісність виконання зобов'язань Позивача за спірним Договором і свідчить про навмисність внесення змін до зазначених пунктів Договору задля уникнення відповідальності за умовами Договору.

Сторони Договору здійснили своє волевиявлення шляхом укладення та підписання спірного Договору.

Згідно зі ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 11, 525, 526, 530, 629 ЦК України, договір є підставою для виникнення зобов'язань, які повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Так, ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, договір - це волевиявлення учасника правочину, який повинен бути вільним і відповідати внутрішній волі сторін, і відмова сторони від укладення такого договору чи внесення змін, доповнень є формою реалізації ними своїх прав.

Позивачем не наведено жодних аргументів, які б доводили, що пункти 6.2.,6.3, 7.2.,7.3.,7.5.,9.3 Договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014 №2427/15-БО-17 обмежують, обтяжують чи порушують його права.

Крім цього, враховуючи вимогу п. 2 ч. 2 cт. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», внесення змін до Договору купівлі-продажу природного газу від 26.12.2014р. № 2427/15-БО-17 призведе до порушення Відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, що тягтиме за собою негативні наслідки, як для Позивача так і для Відповідача.

За таких обставин, вимоги Позивача щодо внесення змін до Договору є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач не довів, що його вимоги про внесення змін до Договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті судового забору згідно ст. 49 ГПК України покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.07.2015р.

Суддя І.І.Борисенко