ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2015 р. Справа № 911/1690/15

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «КВАЗАР», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІЛЛАР», м. Вишневее

про стягнення 198727,15 грн.

суддя А.Ю.Кошик

представники:

від позивача: Миронюк В.П.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1690/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «КВАЗАР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІЛЛАР» про стягнення 198727,15 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2015 року порушено провадження у справі №911/1690/15 та призначено розгляд справи на 18.05.2015 року.

У судовому засіданні 18.05.2015 року оголошувалась перерва до 02.06.2015 року.

Відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду Київської області №139-АР від 10.06.2015 року у зв'язку із перебуванням судді Скутельника П.Ф. на лікарняному здійснено повторний авторозподіл справи №911/1690/15.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу суддю Кошика А.Ю. визначено для розгляду справи №911/3515/14.

Справа №911/1690/15 була прийнята до провадження судді Кошика А.Ю. та призначено до розгляду ухвалою суду від 11.06.2015 року на 25.06.2015 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 25.06.2015 року не з'явився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався до 09.07.20914 року, ухвалою від 30.06.2015 року було виправлено описку в ухвалі від 25.06.2015 року про відкладення розгляду справи №911/1690/15, а саме, датою наступного судового засідання, вважати 14.07.2015 року.

В судовому засіданні 14.07.2015 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач в судове засідання 14.07.2015 року не з'явився.

Оскільки, про поважні причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані ними докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 28.07.1995 року між Відкритим акціонерним товариством «Квазар» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Піллар ЛТД» (Замовник) був укладений Договір про виконання робіт та надання послуг № 1а терміном до 31.12.2005 року (надалі - Договір), згідно з умовами якого Виконавець передав, а Замовник прийняв в орендне користування об'єкти відповідно до Доповнення №1 до Договору.

По закінченню терміну дії Договору, згідно з п. 1.7. даного Договору та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, строк дії Договору було продовжено.

Відповідно до вимог п. 4.1. та п. 4.3. Договору Замовник зобов'язаний перераховувати на розрахунковий рахунок Виконавця щомісячну плату, встановлену Договором та Доповненнями до Договору, до 10 числа поточного місяця за попередній.

Згідно інвентаризаційних відомостей обліку площ (Додаток № 1 до Додаткової угоди №449/511 від 01.09.2008 року та Додаток № 1-6 до Додаткової угоди № 208/511 від 05.08.2011 року) замовник щомісяця повинен сплачувати за оренду приміщень 560646,36 грн.

Також, замовник щомісяця повинен сплачувати відповідну суму за надані послуги та виконані роботи згідно акту.

Факт виконання умов Договору зі сторони позивача підтверджується Актами виконаних робіт та наданих послуг (які включають як плату за оренду приміщень, так і інші послуги по обслуговуванню та утриманню орендованих приміщень), які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками. Відповідні обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

Оскільки відповідач свої зобов'язання своєчасно та в повному обсязі не виконував, сплати відбувались з простроченнями згідно доданого до позову розрахунку в період з вересня 2014 року по 15.04.2015 року.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями ви знаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання госпо дарського зобов'язання.

Відповідно до п. З ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи від сотків вказаної вартості.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Відповідно до положень частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року у справі №37/64).

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов'язань, за фактичні періоди прострочення по кожному платежу позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 57 443,73 грн., інфляційні в сумі 135 869,87 грн., 3% річних в сумі 5 413,55 грн.

Відповідач у відзиві заперечував суму пені, вважаючи, що позивачем розраховано невірну кількість днів прострочення. Інших заперечень проти позову відповідачем не наведено.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення пені, річних та інфляційних.

Судом досліджено надані сторонами розрахунки пені та встановлено, що згідно з п. 4.5. Договору за перший тиждень прострочки пеня складає 0%, з восьмого дня прострочення пеня нараховується в розмірі 0,2% від простроченої суми протягом 90 днів. Також, при нарахуванні пені мають бути враховані норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» щодо обмеження нарахування пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Однак, відповідач в своєму контррозрахунку слушно зауважив, що пеня мала нараховуватись на один день пізніше, ніж за розрахунком позивача.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вбачається зі змісту п. 4.3. Договору строк оплати передбачено до 10 числа, тобто прострочення настає з 11 числа.

Відтак, пеня мала нараховуватись з 19 числа місяців прострочення. Крім того, позивачем безпідставно включено до періоду прострочення дні сплат.

В той же час, 3% річні нараховані з наступного для, коли зобов'язання мало бути виконано, однак в періоди прострочення також безпідставно включено дні сплати. В розрахунку пені деякі дні сплати повторно включено у періоди прострочення.

У зв'язку з чим, судом здійснено власний розрахунок пені та 3% річних, за яким підлягає стягненню з відповідача 50350,16 грн. пені та 5127,92 грн. 3% річних.

При цьому, перевіривши розрахунок інфляційних, судом встановлено його правильність.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 135 869,87 грн. інфляційних, 50350,16 грн. пені та 5127,92 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Піллар» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 1б, оф.4, код 16299604) на користь Публічного акціонерного товариства «Квазар» (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька,3, код 14314038) 135 869,87 грн. інфляційних, 50350,16 грн. пені, 5127,92 грн. 3% річних та 3826,95 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 27.07.2015 р.