ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Справа № 922/161/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Саутенко С.О., посвідчення №216 від 20.02.2013р.

відповідача - Гончаров С.І., довіреність без номера від 16.03.2015 р.

апелянта -Саутенко С.О., посвідчення №216 від 20.02.2013 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДП "Харківський радіозавод "Протон" в особі арбітражного керуючого Саутенка О.О. (вх. №2428 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2015 р. у справі № 922/161/15

за позовом Арбітражний керуючий Державного підприємства "Харківський радіозавод "Протон" Саутенко С.О., м. Харків

до Державного підприємства "Центральне конструкторське бюро "Протон", м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 120 731,09 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Арбітражний керуючий ДП "Харківський радіозавод "Протон" Саутенко С.О. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ДП "Центральне конструкторське бюро "Протон" про стягнення 120731,09 грн. заборгованості за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23 березня 2015 року у справі № 922/161/15 (суддя Прохоров С.А.) в позові відмовлено.

ДП "Харківський радіозавод "Протон" в особі арбітражного керуючого Саутенка О.О. із зазначеним рішенням не погодилось, подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що господарський суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові, пославшись на те, що позивачем не надано суду договір № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж та розрахунку заявлених майнових вимог, оскільки:

-по-перше, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки діям відповідача з приводу відмови останнього надати до суду другий примірник договору № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж;

-по-друге, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було взято до уваги Акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем від 24.09.2014 року, за яким відповідачем була визнана спірна сума заборгованості за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж в розмірі 120731,09 грн.;

-по-третє, судом першої інстанції не взято до уваги надані на його вимогу відповідачем докази на підтвердження обґрунтованості заявленої суми позовних вимог -копії рахунків-фактур та виписки банку по рахунку, з яких вбачається , що позивачем щомісяця виставлялися відповідачу рахунки на оплату заборгованості по договору № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж, і ці рахунки оплачувались відповідачем лише частково, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість на суму 120731,09 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення -без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представників сторін та апелянта, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між Державним підприємством "Харківський радіозавод "Протон" та Державним підприємством "Центральне конструкторське бюро "Протон" було укладено договір №2 від 01.02.2007 року про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж і внаслідок порушення відповідачем умов цього Договору в частині здійснення своєчасної оплати за використання електричних мереж у останнього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 120 731,09 грн.

Господарський суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог послався на те, що позивач не надав витребувані в нього судом першої інстанції договір №2 від 01.02.2007 року про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж та розрахунок заявлених майнових вимог, а із наданих позивачем до справи копій рахунків-фактур та банківських виписок за період з січня 2012 року по серпень 2014 року встановити заявлену до стягнення заборгованість у розмірі 120 731,09 грн. є неможливим.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі статтею 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наявність між сторонами договірних правовідносин за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж та заборгованість відповідача за цим Договором в сумі 120 731,09 грн. підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи письмових доказів.

Так, в матеріалах справи міститься лист Державного підприємства Харківський радіозавод «Протон» від 11.12.2013 р. № 570 (т. 1 а.с. 16), в якому останнє повідомило відповідача про наявність у нього заборгованості за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж станом на 11.12.2013 р. в сумі 114077,72 грн. та просило її погасити до 20.12.2013 р.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом від 12.12.2013 р. № 1006/003 (т. 1 а.с. 17) визнав вказану суму заборгованості за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж та просив прийняти графік її погашення протягом грудня 2013 року, січня -серпня 2014 року.

Також в матеріалах справи наявна претензія Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» до Державного підприємства "Центральне конструкторське бюро "Протон" від 07.04.2014 р. № 570/100 (т. 1 а.с. 13) щодо сплати заборгованості за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж станом на 01.04.2014 р. в сумі 150784,06 грн. та відповідь відповідача № 301/071 від 14.04.2014 р. на цю претензію (т. 1 а.с. 14), в якій відповідач визнає цю заборгованість та зазначає про свій намір її погасити в міру надходження грошових коштів та просив прийняти графік її погашення протягом квітня-вересня 2014 року.

Окрім цього позивачем в обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи надано копії рахунків-фактур на сплату заборгованості саме за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж, а також копії банківських виписок по рахунку позивача, в яких зазначені платіжні документи, за якими відповідач здійснював платежі позивачу, у реквізиті "призначенням платежу " в яких вказано наведений Договір та рахунки-фактури (т. 1 а.с. 56-117).

Також позивачем до матеріалів справи надано акт звірки взаєморозрахунків сторін саме за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж (т. 1 а.с. 12), в якому сторони підтвердили наявність спірної суми заборгованості в розмірі 120731,09 грн. станом на 01.09.2014 р.

Отже, із зазначеної сукупності письмових доказів: переписки сторін, рахунків -фактур на сплату заборгованості за договором № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж, виписок з банківського рахунку позивача щодо часткової оплати цих рахунків-фактур, складеного та підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків сторін за Договором, вбачається факт визнання відповідачем наявності правовідносин за цим Договором та наявність у нього заборгованості, що виникла на підставі цього Договору на суму 120731,09 грн.

Ненадання позивачем тексту договору № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж, на підставі якого він просить стягнути спірну заборгованість обумовлено об'єктивними причинами і, зважаючи на наведену вище сукупність письмових доказів не свідчить про необґрунтованість позовних вимог, а тому колегія суддів вважає безпідставним висновок господарського суду першої інстанції, що із наданих позивачем до справи копій рахунків-фактур та банківських виписок за період з січня 2012 року по серпень 2014 року встановити заявлену до стягнення заборгованість у розмірі 120 731,09 грн. є неможливим.

Так, постановою господарського суду Харківської області від 28.07.2014 року у справі № 922/4893/13 визнано Державне підприємство «Харківський радіозавод «Протон» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича (т. 1 а.с. 9-11).

Відповідно до ч. 2 статті 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, виконує функції керівника (органу управління банкрута), пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;.

Протягом п'ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов'язані передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до законів України.

На виконання зазначених вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в процесі ліквідаційної процедури Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон», колишнім директором банкрута ліквідатору- арбітражному керуючому Саутенку С.О. було передано за актом прийому-передачі від 11.08.2014 р. (т. 2 а.с. 27) серед іншого бухгалтерську та фінансово-господарську документацію згідно з переліком, який є додатком № 3 до Акту (т. 2 а.с. 30). У вказаному переліку документації, яка була передана директором Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» ліквідатору Саутенко С.О. відсутній договір № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж.

Проте, як зазначалось вище, враховуючи наведену сукупність письмових доказів, ненадання позивачем тексту договору № 2 від 01.02.2007 р. про технічне забезпечення електропостачання та спільне використання технологічних електричних мереж та розрахунку позовних вимог не спричиняє неможливість визначити спірну заборгованість відповідача за цим Договором.

До того ж, позивачем під час апеляційного перегляду справи виконано обґрунтований розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 231) із зазначенням суми, номерів і дати рахунків-фактур та дат і сум їх часткової оплати відповідачем, враховуючі відомості, що містяться у банківських виписках по рахунку.

Колегія суддів відхиляє посилання представника відповідача на те, що відсутність тексту договору № 2 від 01.02.2007 р. не дозволяє встановити чи містить цей договір всі істотні умови та відповідно факт його укладення та виникнення на його підставі господарських зобов'язань сторін, оскільки з наведених вище доказів вбачається, що Договір сторонами частково виконувався, тоді як визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів ) недійсними", постанові від 19.06.2014 р. у справі № 905/5452/13, а також правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постанові від 25.06.2011 року у справі № 3-58гс11.

Отже господарський суд першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права та неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на наведене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, п. 2 статті 103, п. 4 ч. 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ДП "Харківський радіозавод "Протон" в особі арбітражного керуючого Саутенка О.О. задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2015 р. у справі № 922/161/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Центральне Конструкторське бюро «Протон» ( 61001, м. Харків, пл. Повстання, буд. 7/8, ідент. код 14309408) на користь Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича ( 61001, м. Харків, майдан Повстання, 7/8, ) 120 731 грн. 09 коп. боргу, 2 414 грн. 62 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 1207грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 27.07.15 р.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Тарасова І. В.