ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.07.2015 Справа № 905/547/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Осадчої А.М.

за участю секретаря судового засідання Щитової Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь"м.Краматорськ

до відповідача Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" м.Харків

про визнання договору №55/081 від 17.09.2008р. недійсним

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Малихіна Н.С. , за довіреністю від 26.05.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

26.06.2015р. Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» м.Краматорськ (далі - ПАТ «Енергомашспецсталь») звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства «Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування» м.Харків (далі - ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ») про визнання договору №55/081 від 17.09.2008р. таким, що укладений з порушенням чинного законодавства, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не узгодили п.1.1 договору в частині наявності обов'язку Замовника прийняти та оплатити виконану роботу, договір не є укладеним без узгодження його предмету. Крім того, позивач вказує, що додаткові угоди №5 від 29.12.2010р., №6 від 23.05.2011р. підписані директором Моренко С.И., довіреність на підтвердження його повноважень позивачу не надавалась, що свідчить про факт укладання договору особою без належних повноважень на його укладання.

Ухвалою від 30.06.2015р. вказана позовна заява прийнята судом до розгляду, порушене провадження у справі №905/547/15. Розгляд справи відкладався.

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору №55/081 на створення науково-технічної (проектної) продукції від 17.09.2008р., додаткових угод №5 від 29.12.2010р., №6 від 23.05.2011р.,витягу з ЄДРПОУ щодо позивача, Статуту позивача, свідоцтва про державну реєстрацію №А00608386.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 11, 203, 215, 509, 628, 638, 651 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), ст.ст.1, 2,15,49,54,82,83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

02.07.2015р. представник позивача через канцелярію суду надав заяву б/н б/д про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 15.07.2015р. суд відмовив у задоволенні у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, оскільки ст.81 ГПК України містить вичерпний перелік підстав залишення позову без розгляду, який розширеному тлумаченню не підлягає, до вказаного переліку не входить право суду на залишення позову без розгляду за заявою позивача.

24.07.2015р. ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» надало суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем визначено спосіб захисту, який не відповідає ст.16 ЦК України, зокрема, визнання договору таким, що укладений з порушенням діючого законодавства; твердження позивача, що до п.1.1 договору мали бути обов'язково включені положення про права та обов'язки Замовника за договором є безпідставним, оскільки відповідні права та обов'язки Замовника за договором передбачені у розділі 3 останнього. Відповідач зазначає, що вказуючи на факт підписання додаткових угод №5 від 29.12.2010р., №6 від 23.05.2011р. не уповноваженою особою, позивач не порушує перед судом питання про визнання недійсним додаткових угод з цієї підстави. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Зазначає, що у відповідності з приписами ст.15 ГПК України спір щодо визнання договору недійсним слід розглядати за місцезнаходженням відповідача, внаслідок чого справа повинна бути направлена за підсудністю до господарського суду Харківської області.

На підтвердження заперечень викладених у відзиві відповідач надав суду належним чином засвідчені копії наказів Міністерства промислової політики України №20-Д від 13.02.2010р., №71-Д від 24.11.2011р., рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2015р. у справі №905/165/15, Статуту підприємства, витягу з ЄДРПОУ.

30.07.2015р. відповідач надав суду письмові пояснення щодо наявності заборгованості позивача за договором, до яких додані копії додаткових угод №1 від 13.10.2008р., № 2 від 12.03.2009р., №2а від 29.01.2010р., №3 від 30.11.2009р., №4 від 07.07.2010р., №7 від 22.12.2011р., №8 від 07.08.2012р., №9 від 31.10.2013р., актів здачі - приймання науково-технічної (проектної) документації № 1 від 30.06.2009р., №2 від 11.05.2010р., №3 від 03.06.2011р., № 4 від 14.08.2012р., № 5 від 16.11.2012р.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.07.2015р. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, які визначені у відзиві та письмових поясненнях від 30.07.2015р.

Представник позивача у судове засідання 30.07.2015р. не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень статті 811 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями щодо фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представника відповідача, який з'явився у судове засідання, дослідивши представлені сторонами в порядку статті 43 ГПК України докази, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

17.09.2008р. між ДП "УКРДІПРОВАЖМАШ" (Виконавець) та Відкритим акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (Замовник) укладено договір №55/081, за умовами якого Підрядник приймає на себе розробку робочої документації з впровадження нових технологій виготовлення паро-гідротурбінного корпусного литва у сталеливарному цеху (СЛЦ) на ВАТ "Енергомашспецсталь".

Сторонами договору укладено додаткові угоди №1 від 13.10.2008р., № 2 від 12.03.2009р., №2а від 29.01.2010р., №3 від 30.11.2009р., №4 від 07.07.2010р., №5 від 29.12.2008р., №6 від 23.05.2011р., №7 від 22.12.2011р., №8 від 07.08.2012р., №9 від 31.10.2013р.

При цьому, додатковою угодою №6 від 23.05.2011р. змінено найменування та реквізити Замовника на ПАТ «Енергомашспецсталь».

Відповідно до п. 9.2. цей договір вступає в силу з моменту його підписання та сплати авансового платежу, строк дії договору до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно п.2.1. договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №2а, вартість розробки робочої документації складає відповідно до протоколу згоди про договірну ціну (додаток№1) та кошторисом 1-ПС (додаток№3) 1344300,00грн., у точу числі ПДВ (20%) - 268860,00грн. Загальна вартість проектних робот за договором складає 1613160,00 грн.

Права та обов'язки Замовника визначені розділом 3 договору, права та обов'язки Виконавця розділом 4. Розділом 5 визначено порядок виконання робіт.

У статті 15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом, передбачені ст. 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, яка кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), закріплений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з резолютивної частини позовної заяви, ПАТ «Енергомашспецсталь» просить суд визнати договір №55/081 від 17.09.2008р. таким, що укладений з порушенням чинного законодавства, при цьому у вступній та описовій частинах позовної заяви позивач вказує, що договір повинен бути визнаний недійсним внаслідок того, що укладений з порушенням чинного законодавства. Тобто, фактично мова йде про визнання правочину недійсним.

Суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено у ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів.

Зокрема, до обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз.4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами та доповненнями)).

Позивач підставою визнання договору недійсним визначає неузгодження сторонами у п.1.1 предмету договору обов'язків Замовника прийняти та оплатити виконану роботу, що свідчить, на його думку, про порушення ст. 837 ЦК України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

У відповідності до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимогам частин 1 і 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Таким чином, договір підряду є двостороннім правочином, за яким підрядник зобов'язується на свій ризик виконати роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

При цьому предметом договору підряду є матеріальний результат виготовлення, обробки, переробки, ремонту речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Законодавець не обмежую право сторін узгодити та зафіксувати предмет договору, права та обов'язки за ним окремим пунктом договору, у даному випадку слід досліджувати договір у сукупності.

Оцінивши всі пункти договору у їх сукупності, суд приходить до висновку, що посилання позивача на факт неузгодженості сторонами умов договору щодо обов'язків Замовника прийняти та оплатити виконану роботу є безпідставним.

Зокрема, п. 5.3 договору містить порядок прийняття робіт з боку Замовника, а саме, при відсутності претензій Замовник зобов'язується підписати акт виконаних робіт протягом п'яти календарних днів. Пункт 3.1 передбачає обов'язок Замовника оплатити договірну ціну, після виконання робіт згідно п.1.1 договору. У пункті 2.2.1. договору(у редакції додаткової угоди №2а) визначено порядок оплати робіт за договором: виплата авансового платежу протягом 10 днів після підписання договору в розмірі 40% від суми 1387500,00 грн., що складає 555000,00грн., крім того ПДВ (20%) - 111000,00грн. Загальна сума авансового платежу складає 666000,00грн. Згідно п.2.4 Подальша оплата проводиться протягом 10-ти днів після підписання акту виконаних робіт.

Відповідно, суд приходить до висновку, що сторони досягли згоди щодо кола обов'язків Замовника у п.п.2.2.1,3.1,5.3 договору.

Крім того, у разі недосягнення згоди щодо істотних умов договору, у тому числі, щодо предмету, на що посилається позивач, договір є неукладеним.

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Дана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду України від 25.06.2011 р. у справі №7/221-09.

В якості іншої підстави визнання договору таким, що суперечить закону, позивач зазначає, що додаткові угоди №5 від 29.12.2010р., №6 від 23.05.2011р. до нього підписані з боку відповідача директором Моренко С.И., довіреність на підтвердження його повноважень позивачу не надавалась, що свідчить про факт укладання договору особою без належних повноважень на його укладання.

За приписами ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.(у редакції що діяла на час підписання договору).

Згідно частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пунктами 7.1, 7.6 Статуту ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» управління підприємством здійснює його керівник - директор. Директор діє від імені підприємства в межах, встановлених законодавством України, Статутом та має право представляти без довіреності підприємство в усіх органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, укладати договори, контракти та інші угоди, у тому числі зовнішньоекономічні, видавати доручення, довіреності.

Наказом Міністерства промислової політики України №20-Д від 13.02.2010р. Моренко С.И. призначено директором ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» з 28.01.2010р.

Дана особа працювала директором підприємства до 24.11.2011р.(включно), що вбачається з наказу Міністерства промислової політики України№71-Д від 24.11.2011р.

Внаслідок наведеного укладаючи від імені ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» додаткові угоди №5 від 29.12.2010р., №6 від 23.05.2011р. Моренко С.И. як директор підприємства діяв в межах своїх повноважень.

За загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Позивач не навів підстав визнання договору недійсним повністю, а не в частині додаткових угод до нього, незважаючи на факт витребування у позивача письмових пояснень з цього приводу ухвалою суду.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо невідповідності договору №55/081 від 17.09.2008р. вимогам чинного законодавства України не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищевикладеними обставинами, а відтак, суд відмовляє у задоволенні позову.

З п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» виходить, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності, строк позовної давності не застосовується.

Щодо підсудності даного спору суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої статті 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

На виконання умов договору підписано акти здачі - приймання науково-технічної (проектної) документації № 1 від 30.06.2009р., №2 від 11.05.2010р., №3 від 03.06.2011р., № 4 від 14.08.2012р., № 5 від 16.11.2012р., що підтверджують факт виконання робіт Підрядником.

Як виходить з письмових пояснень відповідача, що надані суду 30.07.2015р. та безпосередньо вбачається з тексту позовної заяви, Замовник сплатив вартість робіт частково, сума заборгованості на момент розгляду спору 180240,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.07.2015р. у справі №905/165/15, копія якого міститься в матеріалах справи, позовні вимоги ДП «УКРДІПРОВАЖМАШ» щодо стягнення вказаної заборгованості задоволено, стягнуто з ПАТ «Енергомашспецсталь» суму основного боргу в розмірі 180240,00грн., інфляційні нарахування в сумі 93444,96 грн., 3% річних у розмірі 18148,38грн. Рішення суду не набрало законної сили внаслідок оскарження в апеляційному порядку, що вбачається з даних програми «Діловодство господарського суду».

Таким чином, відповідачем у повному обсязі виконані зобов'язання за договором щодо виконання робіт, прийняття яких здійснено належним чином, тоді як позивачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань в розмірі 180240,00грн. перед відповідачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, до матеріалів справи не надано.

Відповідно, незважаючи на те, що первісно за договором №55/081 від 17.09.2008р. зобов'язання були покладені як на позивача, так і на відповідача, на час звернення до суду зобов'язання відповідача припинені належним виконанням, тоді як позивач є зобов'язальною стороною за договором, тому підсудність визначається за місцезнаходженням позивача, вирішення спору здійснено господарським судом Донецької області.

Цей висновок суду не суперечить п. 20.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» N 10 від 24.10.2011р., згідно якого спори, пов'язані з укладанням, зміною умов, розірванням чи визнанням недійсними договорів, підлягають вирішенню

господарським судом за місцем знаходження однієї з сторін, до якої

звернувся заявник.

Зокрема, виходячи з зазначеного, у разі, якщо за договором зобов'язаними є обидві сторони, заявник має право обрати одну з сторін договору та звернутись до суду з відповідними вимогами за її місцезнаходженням, суд відповідно повинен розглянути вказані вимоги саме за місцем знаходження обраної сторони, а не виключно за місцем знаходження відповідача, на що посилається відповідач.

У відповідності до ст.49 ГПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 6, 92, 202, 203, 204, 207, 215, 627, 837 Цивільного кодексу України; ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь"м.Краматорськ до відповідача Державного підприємства "Український державний інститут по проектуванню заводів важкого машинобудування" м.Харків про визнання договору №55/081 від 17.09.2008р. недійсним як такого, що укладений з порушенням чинного законодавства.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30.07.2015р.

Суддя А.М. Осадча