РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015Справа №910/15488/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна», м. Київ

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», м. Київ

про відшкодування шкоди в розмірі 16 195,65 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Самборська Ю.В. (довіреність № 1303-15 від 09.01.2015 року);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про відшкодування шкоди у розмірі 16 499,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариством з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 24.06.2014 р. № MOD 7839, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер АА 1541 НМ, з вини водія якого трапилось ДТП, що підтверджується постановою суду, була застрахована в Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 16 499,65 грн. в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 р. порушено провадження у справі № 910/15488/15, розгляд останньої призначено на 02.07.2015 р.

30.06.2015 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.07.2015 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист у відповідь на запит суду про страхове покриття № 7/2-5/18363 від 26.06.2015 року.

01.07.2015 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені клопотанням № Н-577/06 від 30.06.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 30.07.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України.

24.07.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

29.07.2015 р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що позивач виплатив страхове відшкодування без урахування фізичного зносу у сумі 32 999,30 грн. Однак, відповідно до звіту, матеріальний збиток складає 32 391,29 грн., а тому у задоволенні вимог в частині стягнення 304,00 грн. просив відмовити.

У судове засідання 30.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 16 195,65 грн. матеріального збитку, розрахованого відповідно до звіту експерта.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що заява позивача відповідає приписам ст.22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

У судовому засіданні 30.07.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (далі - страховик) та Агєєвою Мариною Михайлівною (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № MOD 7839 (далі - Договір), зa яким був застрахований транспортний засіб марки «Audi Q5», державний реєстраційний номер АА 8821 ВР.

07.10.2014 р. по вул. Тимошенка, 13 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки «Audi Q5», державний реєстраційний номер АА 8821 ВР, під керуванням Агаєвої М.М. та транспортним засобом марки "Toyota", державний реєстраційний номер АА 1541 НМ, під керуванням Андрєєвої А.В.

Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення обома водіями Правил дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р. у справі № 756/16866/14-п Андрєєву Алісу Володимирівну та Агеєву Марину Михайлівну визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014 р. страхувальник повідомив позивача про настання страхового випадку, а 27.10.2014 р. страхувальник звернувся до позивача з заявою № 12181 про перерахування страхового відшкодування , у якій просив грошові кошти перерахувати на станцію технічного обслуговування згідно з виставленим рахунком-фактурою.

Протоколом огляду транспортного засобу від 16.10.2014 р. визначено перелік та характер пошкоджень транспортного засобу марки «Audi Q5», державний реєстраційний номер АА 8821 ВР.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Audi Q5», державний реєстраційний номер АА 8821 ВР в результаті його пошкодження, склала 32 391,29 грн., що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку № 9894, складеного 03.11.2014 р. ТОВ «ЕАК «Довіра».

10.11.2014 р. позивач на підставі страхового акту № 1-14 від 07.11.2014 р., розрахунку страхового відшкодування, та наказу від 07.11.2014 р. № 114 виплатив страхове відшкодування у розмірі 32999,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14905 від 10.1.2014 р.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність Андрєєвої А.В., яка керувала транспортним засобом марки "Toyota", державний реєстраційний номер АА 1541 НМ, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (відповідач у справі), за полісом № АІ/0544323, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу, з лімітом відповідальності за шкоду майну 50 000,00 грн. та нульовою франшизою.

17.02.2015 р. позивач, з метою досудового врегулювання спору, направив відповідачу претензію за вих. № Н-163/02 від 13.02.2015 р. про відшкодування шкоди у розмірі 16 499,65 грн., яка отримана відповідачем 23.02.2015 р.

За твердженням позивача, вказана вимога була залишена без відповіді та задоволення.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини, і шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).

Так особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них при наявності вини обох володільців, то розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного (постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

Враховуючи обставини, встановлені постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21.05.2015 р., суд приходить до висновку про однакову ступіть вини обох водіїв у спричиненні ДТП.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Нова» є відповідальною особою за частину завданих збитків власнику транспортного засобу марки «Audi Q5», державний реєстраційний номер АА 8821 ВР у частині 50% від визначеної суми збитку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, відповідно до наведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі страхового акта та розрахунку страхового відшкодування, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 32 999,30 грн.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як передбачено полісом № АІ/6466985, розмір франшизи становить 0 грн., у зв'язку з чим вартість матеріального збитку має становити 16 499,65 грн.

Оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача 16 195,65 грн. матеріального збитку, з урахуванням звіту про визначення вартості матеріального збитку № 9894, складеного 03.11.2014 р. ТОВ «ЕАК «Довіра», то суд дійшов висновку, що вказана вимога є обґрунтованою.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті позивачу 16 195,65 грн. страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11, код 31241449) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21-Г, код 32253696) 16 195,65 грн. страхового відшкодування та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2015 р.

Суддя С.О. Турчин