ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Справа № 911/2155/15

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жанетт Україна», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1», Київська область, м. Сквира

про стягнення 75376,81 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Романенко Є.Д. (довіреність б/н від 28 квітня 2015 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Жанетт Україна» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (далі - відповідач) про стягнення 75376,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №1011 від 1 листопада 2012 року, а саме, відповідач не повністю сплатив грошові кошти за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 52941,31 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував інфляційні втрати в розмірі 21591,34 грн. та 3% річних в розмірі 844,16 грн.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 20 травня 2015 року та призначено справу до розгляду на 16 червня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 16 червня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 28 липня 2015 року.

Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, проте через канцелярію суду подав до суду відзив, у якому проти позову заперечував.

23 червня 2015 року представником відповідача через канцелярію суду було подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Край-2».

Судом відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання, оскільки, суд не вбачає, що прийняте у справі рішення вплине на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2».

28 липня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Жанетт Україна» (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (за договором - покупець) 1 листопада 2012 року укладено договір поставки за №1011.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленнями покупця (додаток №1 «Бланк замовлення») та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору, на умовах цього договору.

Згідно пункту 3.1 договору, постачальник поставляє, а покупець оплачує товари за цінами, зазначеними у специфікації (додаток №2), затвердженій сторонами.

Як вбачається з пункту 3.3 договору, покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок постачальника протягом терміну платежу, зазначеного у пункті 1.1 додатку №3 «Спеціальні умови», за умови, що сума платежу не менше 50 грн. 00 коп., та що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні на адресу покупця. Якщо постачальник не надасть рахунки та накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки у наданні документів.

Пунктом 1.1 додатку №3 до договору передбачено, що покупець оплачує реалізовані товари за період - один календарний тиждень у магазинах покупця протягом 10 банківських днів з дня закінчення календарного тижня, за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені рахунки та накладні на адресу покупця.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 140166,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: №34 від 17 січня 2014 року, №67 від 6 лютого 2013 року, №568 від 9 липня 2013 року, №410 від 24 травня 2013 року, №153 від 26 лютого 2013 року, №238 від 10 квітня 2013 року, №400 від 22 травня 2013 року, №241 від 11 квітня 2013 року, №363 від 13 травня 2013 року, №647 від 9 серпня 2013 року, №718 від 29 серпня 2013 року, №726 від 5 вересня 2013 року, №798 від 25 вересня 2013 року, №916 від 30 жовтня 2013 року, №918 від 31 жовтня 2013 року, №9 від 10 січня 2014 року, №55 від 31 січня 2014 року, №57 від 31 січня 2014 року, №116 від 3 березня 2014 року, №145 від 19 березня 2014 року, №146 від 19 березня 2014 року, №168 від 31 березня 2014 року, №266 від 15 травня 2014 року, №366 від 12 червня 2014 року, №367 від 12 червня 2014 року, №453 від 21 липня 2014 року, №454 від 21 липня 2014 року, №506 від 22 серпня 2014 року, №267 від 15 травня 2014 року та №578 від 11 липня 2013 року, оригінали зазначених видаткових накладних оглянуто у судовому засіданні, а належним чином завірені копії залучено до матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами припинено зобов'язання на загальну суму 7016,49 грн.

Накладними на повернення товару, копії яких наявні в матеріалах справи, підтверджується повернення відповідачем товару позивачеві на загальну суму 14558,00 грн.

Крім того, з наявної в матеріалах справи виписки з рахунку позивача вбачається, що відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар на загальну суму 48604,80 грн.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, відповідач не повністю розрахувався за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 52941,31 грн.

31 жовтня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Жанетт Україна» (за угодою - постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» (за угодою - первісний покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-1» (за угодою - новий покупець) укладено угоду №1 про заміну сторони у зобов'язанні, якою здійснено заміну сторони покупця з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Край-1» у зобов'язаннях по договору поставки №1011 від 1 листопада 2012 року.

Згідно пункту 2 угоди, з дати підписання акту звірки взаємних розрахунків всі права (як кредитора у зобов'язанні по договору поставки), обов'язки (як боржника у зобов'язанні по договору поставки) сторони покупця по договору поставки переходять від первісного покупця до нового покупця, і первісний покупець вибуває із зобов'язання по договору поставки як сторона.

Пунктом 3 угоди сторони погодили, що обов'язок оплатити товар згідно з умовами договору, що був поставлений постачальником первісному покупцю та неоплачений до моменту підписання акту звірки взаєморозрахунків, переходить до нового покупця.

Статтею 520 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Надання згоди кредитора щодо заміни боржника у зобов'язанні підтверджується угодою №1 від 31 жовтня 2014 року.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, в матеріалах даної справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків від 31 жовтня 2014 року, який підписаний та скріплений печатками позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2», з якого вбачається, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» перед позивачем становить 52941,31 грн.

Як вже зазначалось вище, на підставі угоди №1 від 31 жовтня 2014 року новим покупцем за договором поставки №1011 від 1 листопада 2012 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Край-1», до якого перейшов обов'язок здійснити оплату товару, отриманого Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» на підставі договору поставки №1011 від 1 листопада 2012 року.

Отже, станом на день прийняття рішення у справі відповідач не повністю оплатив прийнятий у позивача товар. Зазначений факт відповідачем не спростовано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи. Вимога позивача про стягнення з відповідача 52941,31 грн. заборгованості за прийнятий товар підлягає задоволенню.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про те, що позивач не надав доказів отримання відповідачем рахунків на оплату товару.

Стосовно викладеного, суд зазначає наступне.

Рахунок (рахунок-фактура) є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, у зв'язку з чим, ненадання чи неотримання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України.

Відтак, неотримання або відсутність рахунків на оплату товару не звільняє відповідача від обов'язку оплати отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2009 року у справі №37/405 та постанові Вищого господарського суду України від 31 березня 2011 року у справі №58/24.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів реалізації відповідачем товару.

Але, як вбачається з дослідженого судом договору №1011 від 1 листопада 2012 року та додатків до нього, сторони договору ніяким чином не визначили порядок інформування відповідачем позивача про обсяги реалізації за певний період або звітування про це, як і права позивача здійснювати перевірку обсягів нереалізованого товару у магазинах (складах) відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 3 ст. 212 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Враховуючи, що відповідач не надав позивачу інформації про залишки непроданого товару, не довів факту наявності непроданого товару, суд вважає встановленою обставину щодо реалізації (продажу) відповідачем відповідного товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем 3% річних у сумі 844,16 грн. та інфляційні втрати у сумі 21591,34 грн. є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (код 22863249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Жанетт Україна» (код 35679337) - 52941 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот сорок одна) грн. 31 коп. заборгованості, 21591 (двадцять одна тисяча п'ятсот дев'яносто одна) грн. 34 коп. інфляційних втрат, 844 (вісімсот сорок чотири) грн. 16 коп. 3% річних та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 3 серпня 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць