РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015№910/15534/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Об'єднання власників квартир "Домовласник"

про стягнення 161 999,99 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Кравчик С.М. - представ. за довір.;

від відповідача: Волохович О.С. - представник за дов.

В судовому засіданні 29.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про Об'єднання власників квартир "Домовласник" про стягнення 161 999,99 грн. на підставі Договору на постачання теплової енергії №330411 від 10.01.2000 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.06.2015 порушено провадження у справі №910/15534/15, розгляд справи призначений на 06.07.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 20.07.2015.

Ухвалою від 20.07.2015, відкладено розгляд справи на 29.07.2015.

Відповідач визнав суду основного боргу та заперечив проти нарахування 3 % річних, інфляційних та пені, з посиланням на неможливість сплачувати за послуги з причин накладення арешту.

В судовому засіданні 29.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2000 між Акціонерною енергопостачаючою компанією «Київенерго» та ОСББ «Домовласник» укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №330411 (далі за текстом - договір).

Відповідно до загальних положень статуту публічного акціонерного товариства "Київенерго", затвердженого загальними зборами акціонерів акціонерної енергопостачальної організації "Київенерго" (протокол № 2/2013 від 22.04.2013) акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" перейменована у публічне акціонерне товариство "Київенерго" у відповідності до вимог та положень Закону України "Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008.

Пункт 5.1. договору визначає, що облік споживання абонентом (відповідачем) теплової енергії проводиться розрахунковим шляхом.

Пункт 2 додатку 4 до договору встановлює, що абонент (відповідач) зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки підлягає поверненню у РВТ) та платіжну вимогу - доручення, куди включено вартість теплової енергії на поточний місяць з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. З додатку 4 до договору сплата відповідачем за документами, що зазначені у п.2, виконується не пізніше 25 числа поточного місяця.

Матеріали справи містять відомості обліку споживання теплової енергії (щомісячні, починаючи з 01.10.2012 по 01.04.2015), облікові картки (табуляграми).

Відповідно до довідки про надходження коштів за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію відповідачем в період 01.10.2012 01.04.2015 борг за надані послуги становить 118 171,22 грн.

Відповідач визнав суму основного боргу.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати послуг, наданих позивачем відповідно до договору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з постачання електроенергії відносяться до першої групи - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади. Порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої групи визначає Кабінет Міністрів України (ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі за текстом - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані положення кореспондуються із нормою ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, відповідачем не спростовано факт надання послуг за договором вчасно та у належному обсязі. Заборгованість відповідача за надані позивачем послуги підтверджена матеріалами справи, зокрема, відомостями обліку споживання теплової енергії (щомісячними, починаючи з 01.10.2012 по 01.04.2015), обліковими картками, та поясненнями відповідача, в яких визнав суму боргу перед позивачем за спожиту теплову енергію у спірний період.

Таким чином, заборгованість відповідача за період з 01.04.2012 по 01.04.2015 становить 118 171,22 грн.

Відповідно до частини 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу у разу визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Крім того, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати пов'язані з інфляційними процесами в сумі 37 159,94 грн. та 3% річних в розмірі 4578,51 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Вимоги позивача щодо стягнення індексу інфляції в розмірі 37 159,94 грн. та 3% річних в розмірі 4578,51 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунтом 3.5 додатку №4 до договору передбачена сплата пені за не виконання умов щодо оплати послуг - у розмірі 0,5 % за кожний день прострочення по день фактичної сплати, але не більше обумовленої чинним законодавством.

Перевіривши здійснений ПАТ «Київенерго» розрахунок пені, суд дійшов висновку про його обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2090,32 грн.

Таким чином позовні вимоги підлягають задволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Домовласник" (04050, м. Київ, вул. Василя Дончука, 7, код 21710378) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, код 00131305) суму основного боргу у розмірі 118 171, 22 грн. (сто вісімнадцять тисяч сто сімдесят одна гривня 22 коп.), пеню - 2 090,32 грн. (дві тисячі девяносто гривень 32 коп.), 3 % річних - 4 578,51 грн. (чотири тисячі п»ятсот сімдесят вісім гривень 51 коп.), інфляційні - 37 159,94 грн. (тридцять сім тисяч сто п»ятдесят дев»ять гривень 94 коп.) та судовий збір - 3 240, 01 грн. (три тисячі двісті сорок гривень 01 коп.)

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання повного тексту рішення: 31.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова