ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа № 902/1221/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,
суддів :Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року
у справі за позовомПублічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"
доПриватного підприємства "ТАУ-Поділля"
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2014 року, ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" звернулось до господарського суду з позовом у якому просило стягнути з ПП "ТАУ-Поділля" 687 600,27 грн. 24 % річних, 410 125,21 грн. пені, 197 096,51 грн. на відшкодування інфляційних втрат, 2 187 500 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 16.03.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПП "ТАУ-Поділля" на користь ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" 13 712,35 грн. пені, 13 163,86 грн. 24 % річних та 537,52 грн. на відшкодування витрат зі сплати судового збору, в решті позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановлені у справі судові рішення оскаржено в касаційному порядку й ухвалою Вищого господарського суду України від 06.07.2015 року порушено касаційне провадження у справі за скаргою позивача, у якій він посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права і просить судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, зокрема і після оголошення у судовому засіданні перерви до 29.07.2015 року, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи про часткове задоволення позову господарський суд першої інстанції та апеляційний господарський суд виходили з того, що відповідно до п. 6.3 договору № 330 від 07.11.2011 року строк виконання грошових зобов`язань відповідача визначається спливом 30 банківських днів з часу підписання акта звірення розрахунків, а тому на думку суду нарахування відповідачем відсотків, інфляційних втрат та пені за попередні періоди, тоб то до 22.07.2014 року було безпідставним.

Проте визнати, що зазначене судами ґрунтується на матеріалах справи не можна.

За умовами договору поставки № 339 від 07.11.2011 року позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити нафтопродукти у порядку визначеному цим договором та додатками, які є його невід`ємною частиною.

Місце, строки поставки, кількість, номенклатура та ціна товару зазначається у додатках до договору та/або в накладних. При цьому, зазначена у додатках ціна є ціною тієї партії товару, яка постачається відповідно до цього додатка (п. 2.3, 3.1 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.12.2011р.) покупець оплачує постачальнику товар протягом 15 календарних днів, обрахованих при базисі поставки СРТ - з часу передачі товару постачальником перевізнику на станції відправлення - для залізничних перевезень або в пункті наливу - при поставці автомобільним транспортом; при базисі поставки FCA нафтобаза постачальника - з часу навантаження товару в ємкості покупця; при базисі поставки DDP пункт призначення покупця - з часу доставки товару до пункту призначення; при умовах EXW - з часу підписання акта приймання-передачі товару (накладної на реалізацію товару, видаткової накладної і т.д.). Якщо базис поставки в документах на поставку товару не вказано - з часу підписання акта прийому-передачі товару (накладної на реалізацію товару, видаткової накладної і т.д.).

При цьому, п. п. 6.3, 6.4 договору передбачався обов`язок кожної із сторін протягом 5 днів підписати акт звірення розрахунків, у разі його надання однією із сторін, або висловити свої зауваження. Взаєморозрахунки відповідно до акта звірки взаєморозрахунків підлягали здійсненню кожною із сторін не пізніше 30 банківських днів з часу підписання розрахунків.

За період з 17.09.2013 року, який позивач зазначив у своїх розрахунках як спірний, поставка товару відповідачу здійснювалась відповідно до додатків до договору № 72 від 13.09.2013 року, № 73 від 17.09.2013 року, № 74 від 27.09.2013 року, № 75 від 27.09.2013 року, № 76 від 14.10.2013 року, № 77 від 14.10.2013 року, № 78 від 15.10.2013 року, № 79 від 18.10.2013 року, № 80 від 24.10.2013 року, № 81 від 12.11.2013 року, № 82 від 15.11.2013 року, № 83 від 03.12.2013 року, № 84 від 17.12.2013 року, № 85 від 10.01.2014 року, № 86 від 13.01.2014 року, № 87 від 16.01.2014 року, № 88 від 17.01.2014 року, № 89 від 22.01.2014 року, № 90 від 04.02.2014 року, де передбачалась, оплата поставленого товару протягом 15 календарних днів з дати відвантаження товару, а додатком № 92 від 18.03.2014 року до 21.03.2014 року включно.

Додатками № 91 від 11.02.2014 року, № 93 від 28.03.2014 року, № 94 від 02.04.2014 року передбачено попередню оплату за товар.

Визначені цими додатками умови оплати товару є зобов`язанням відповідача, які підлягали, і як свідчать розрахункові документи частково виконувались ним, а тому посилання судів першої та апеляційної інстанцій про виникнення зобов`язань відповідача з оплати товару лише з часу підписання акта звірення розрахунків, складання якого не було обов`язковим (п. 6.3 п. 6.4 договору) та передбачало окремий порядок оплати лише погодженої та безспірної заборгованості, було безпідставним.

Крім того, акт звірення розрахунків не охоплює весь спірний період, а підтверджує поставку лише за період з 01.02.2014 року по 10.06.2014 року і здійснені платежі та є свідченням визнання відповідачем свого боргу на 01.02.2014 року у сумі 3 473 188,70 грн. та його залишок на дату складання акта у сумі 1 600 002,63 грн.

Спір, який розглядається судом виник не з приводу погашення заборгованості, його предметом є визначення обсягу відповідальності відповідача за порушення строків розрахунку за поставлену продукцію, що зобов`язувало суд, з урахуванням тверджень позивача про виникнення боргу 02.10.2013 року у сумі 1 710 075,10 грн., перевірити підстави виникнення цього боргу, а у подальшому і кожної партії товару, строків розрахунків за цей товар та надати правову оцінку заявленим вимогам, враховуючи при цьому зокрема і приписи ч. 6 ст. 232 ГК України щодо періоду можливого нарахування штрафних санкцій.

Але зазначене вище суди не врахували, а тому визнати, що судові рішення у частині стягнення пені, відсотків та на відшкодування інфляційних втрат в повній мірі відображають обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними і відповідають дійсності, не можна.

Не можуть залишатись в силі і судові рішення, постановлені у частині заявлених вимог про стягнення штрафу, оскільки посилання судів на наслідки розгляду Вінницьким міським судом Вінницької області справи № 127/4899/14-ц та те, що розгляд цієї справи не порушував інтереси позивача правового значення не мають, а висновків же щодо ступеня невиконання або виконання зобов`язань відповідачем по договору № 333 від 07.11.2011 року наявності чи відсутності його вини у цьому, судові рішення не містять.

За таких обставин судові рішення не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно врахувати наведене, повно та всебічно з'ясувати дійсні обставини справи, дати їм належну правову оцінку і у залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 16.03.2014 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у іншому складі суддів.

Головуючий М.І. Остапенко

Судді П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко