РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015Справа №910/7542/15-г

За позовом Фізичної особи-підприємця Вишневської Олени Володимирівни

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Теріс»

про стягнення 13 563,26 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники:

від позивача: Сергеєв Д.С. - представник за довіреністю;

від відповідача - Осадча В.Є. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Вишневська Олена Володимирівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теріс» про стягнення 13 563,26 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року (суддя Пригунова А.Б.) порушено провадження у справі №910/7542/15-г, справу призначено до розгляду на 22.04.2015 року.

22.04.2015 року до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

В судовому засіданні 22.04.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 22.04.2015 року представник відповідача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, яке судом розглянуто та задоволено, з урахуванням поданого відзиву, проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 22.04.2015 року оголошено перерву до 25.05.2015 року.

У зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б., відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/7542/15-г.

Згідно повторного автоматичного розподілу, справа № 910/7542/15-г була передана до розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою від 28.05.2015 року суддя Спичак О.М. прийняв до свого провадження справу №910/7442/15-г. Справу призначено до розгляду на 12.06.2015 року.

В судовому засіданні 12.06.2015 року представник відповідача підтримав, подане 25.05.2015 року через канцелярію суду клопотання про витребування у позивача доказів, а саме попереднього договору №1908/2014-ВБ від 19.08.2014 року, яке судом розглянуто та задоволено - зобов'язано позивача надати суду попередній договір №1908/2014-ВБ від 19.08.2014 року.

Представник позивача в судовому засіданні 12.06.2015 року підтримав, подане через канцелярію суду клопотання, про відкладення розгляду справи, яке судом розглянуто та задоволено частково.

В судовому засіданні 12.06.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 06.07.2015 року.

В судовому засіданні 06.07.2015 року представник позивача подав заяву про відсутність попереднього договору №1908/2014-ВБ від 19.08.2014 року, а також подав додаткові письмові пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.07.2015 року надав усні пояснення по справі, відповідно до яких проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 06.07.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 20.07.2015 року.

17.07.2015 року до канцелярії суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 20.07.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.07.2015 року надав усні пояснення відповідно до яких проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 20.07.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначав позивач, на виконання договору наступної суборенди №А080409 4 006 від 01.10.2014 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Вишневською Оленою Володимирівною (наступний суборендар, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теріс» (суборендар, відповідач), ним було сплачено відповідачу:

гарантійний платіж в сумі 9 813,10 грн., на підтвердження чого позивач надав суду копію платіжного доручення №57116348 від 08.10.2014 року, призначення платежу «сплата за суборенду приміщення гарантійний платіж зг.дог. №А 080409 4 006 від 04.09.2014 р. В т.ч. ПДВ 1 635,52 грн.»; передплату за експлуатаційні витрати суборендованого приміщення в сумі 583,92 грн., на підтвердження чого позивач надав копію платіжного доручення №57779210 від 30.10.2014 року, призначення платежу «передплата за експл. витрати суборнендованого приміщення за 11.2014 р. зг. дог. №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 р. Рах.44 від 22.10.2014. в т.ч. ПДВ 97,32 грн.; сплату за суборенду в сумі 9 221,65 грн., на підтвердження чого позивач надав позивачу копію платіжного доручення №57877100 від 03.11.2014 року, призначення платежу «сплата за суборенду приміщення за 11.2014р. зг. дог. №А 08 0409 4006 від 04.09.2014 р. рах. №43 від 22.10.14 в т.ч. ПДВ 1 536,94 коп.»; сплату за суборенду в сумі 1 962,62 грн., на підтвердження чого позивач надав позивачу копію платіжного доручення №57991893 від 07.11.2014 року, призначення платежу «сплата за суборенду приміщення за 11.2014р. зг. дог. №А 08 0409 4006 від 04.09.14 а т.ч. ПДВ 327,10 грн.»;

10.11.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 10.11.2014 року про розірвання договору наступної суборенди №А080409 4 006 від 01.10.2014 року, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди про розірвання договору наступної суборенди №А0804094 006 від 01.10.2014 року.

10.11.2014 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі (повернення) приміщення.

За твердженням позивача, в зв'язку з розірванням договору наступної суборенди у відповідача виникло зобов'язання щодо повернення сплачених позивачем: гарантійного платежу в розмірі 9 813,10 грн. та переплати з орендної плати, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку становить 3 750,16 грн. (11 184,27 грн. (сплачено орендної плати позивачем) - 7 434,11 грн. (розмір орендної плати згідно умов договору за один місяць).

22.12.2014 року позивач надіслав відповідачу лист з вимогою в строк до 29.12.2014 року повернути гарантійний платіж в сумі 9 813,10 грн., проте, як зазначав позивач, зазначена вимога залишена відповідачем без задоволення.

В зв'язку з чим позивач, з посиланням на ст. 1212 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 9 813,10 грн. - гарантійного платежу, а також 3 750,16 грн. - переплати за оренду приміщення.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав, що: надана позивачем в якості доказу на право користування орендованим приміщенням копія договору наступної суборенди №А08 0409 006 від 01.10.2014 року (додаток №1 до попереднього договору №1908/2014-ВБ) не являється основним договором наступної суборенди, а є власноручно заповненим позивачем додатком №1 до попереднього договору №1908/2014-ВБ від 19.08.2014 року, підписані екземпляри якого відповідач надіслав позивачу для підпису, проте, останнім відповідачу не повернуто; позивач користувався об'єктом оренди до 10.11.2014 року на підставі договору наступної суборенди № А08 0409 4 006 від 04.09.2014 року, два примірники якого були передані останньому відповідачем на підпис, проте, відповідачу не повернуто, протокол розбіжностей відповідачу не надано; сплата гарантійного платежу та орендних платежів здійснювалась позивачем на виконання умов договору наступної суборенди № А08 0409 4 006 від 04.09.2014 року; попередній договір та договір наступної суборенди № А08 0409 4 006 від 04.09.2014 року були розірвані сторонами 10.11.2014 року шляхом укладення додаткової угоди №1 про розірвання договору наступної суборенди, а спірне приміщення передане відповідачу 10.11.2014 року за актом приймання-передачі, при цьому угодою про розірвання договору не передбачений обов'язок відповідача повернути позивачу гарантійний платіж у зв'язку з припиненням орендного користування приміщенням.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 626, ч. 2 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 640, ч. 2 ст. 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З огляду на викладене судом встановлено, що на виконання умов договору наступної суборенди №А08 0409 4 006 від 04.09.2014 року відповідач виставив позивачу рахунки на оплату: №49 від 01.10.2014 року на суму 1 962,62 грн. (авансовий платіж); №43 від 22.10.2014 року на суму 9 221,65 грн. (суборенда приміщення (м. Буча, вул. Києво-Мироцька, 104-Д); №44 від 22.10.2014 року на суму 583,92 грн. (компенсація експлуатац. послуг (м. Буча, вул. Києво-Мироцька, 104-Д), які були оплачені позивачем платіжними дорученнями: №57779210 від 30.10.2014 року на суму 583,92 грн., призначення платежу «передплата за експл. витрати суборнендованого приміщення за 11.2014 р. зг. дог. №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 р. Рах.44 від 22.10.2014. в т.ч. ПДВ 97,32 грн.; №57877100 від 03.11.2014 року на суму 9 221,65 грн., призначення платежу «сплата за суборенду приміщення за 11.2014р. зг. дог. №А 08 0409 4006 від 04.09.2014 р. рах. №43 від 22.10.14 в т.ч. ПДВ 1 536,94 коп.»; №57991893 від 07.11.2014 року на суму 1 962,62 грн., призначення платежу «сплата за суборенду приміщення за 11.2014р. зг. дог. №А 08 0409 4006 від 04.09.14 а т.ч. ПДВ 327,10 грн.».

Крім того, на виконання умов договору наступної суборенди №А 08 0409 4006 від 04.09.2014 року позивач сплатив відповідачу гарантійний платіж в розмірі 9 813,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням №57116348 від 08.10.2014 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони своїми діями, які виявилися у виставленні відповідачем рахунків на оплату та здійсненні їх оплати позивачем, сплаті позивачем гарантійного платежу підтвердили свій намір щодо встановлення між ними господарських правовідносин на умовах договору наступної суборенди №А 08 0409 4006 від 04.09.2014 року, відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач прийняв в тимчасове, платне користування приміщення, розташоване за адресою: м. Буча, вул. Києво-Мироцька, 104-Д.

10.11.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 про розірвання договору наступної суборенди №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 року, відповідно до п.1.1 якої сторони дійшли згоди про розірвання попереднього договору та договору наступної суборенди №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 року, укладений між сторонами і визнають, що будь-які правові наслідки, які мали або можуть мати місце в зв'язку з укладенням вказаних договорів втрачають силу з моменту укладення даної угоди і не можуть мати жодних претензій одна до одної майнового та немайнового характеру.

Згідно п. 4 додаткової угоди №1 з 10.11.2014 року зобов'язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли із договором.

За актом приймання-передачі (повернення) приміщення від 10.11.2014 року до договору наступної суборенди №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 року, позивач передав (повернув), а відповідач прийняв приміщення за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Києво-Мироцька, 104-Д.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами частини 2, 3 статті 653 ЦК України передбачено, що в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно із частиною 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, додатковою угодою №1 від 10.11.2014 року про розірвання договору наступної суборенди №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 року сторони врегулювали свої відносини, які виникли в зв'язку з укладенням договору наступної суборенди №А 08 0409 4 006 від 04.09.2014 року, шляхом припинення з 10.11.2014 року будь-яких зобов'язань, що виникли на підставі цього договору.

Як зазначав позивач обов'язок відповідача повернути суму гарантійного платежу за фактично невикористаний час оренди випливає з вимог ст. 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі №910/1913/14.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 13 563,26 грн. - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами і задоволенню не підлягають.

Судовий збір, згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.М. Спичак

дата підписання

повного тексту рішення - 27.07.2015 року.