донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.08.2015р. справа №908/576/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Зубченко І.В., Радіонова О.О.
при секретарі судового засідання Максимовій О.Ю.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ", м. Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від10.06.2015р. (повний текст підписано 26.06.2015р.)
по справі№908/576/15-г (головуючий суддя Смірнов О.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ", м. Маріуполь Донецької області
про витребування майна з чужого незаконного володіння
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь Донецької області (Відповідач) про витребування з чужого незаконного володіння та передачу Позивачеві наступного майна: тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. (головуючий суддя Смірнов О.Г.) зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» майно - тандемний коток HD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком, серійний номер Н1810306, за актом приймання-передачі у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили. Крім того, з Відповідача на користь Позивача стягнуті витрати по сплаті судового збору в розмірі 6410,50грн.

Рішення місцевого суду вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту невиконання Відповідачем обов'язку з повернення предмету лізингу після закінчення строку лізингу, що при визначені належного до застосування способу судового захисту було кваліфіковано у світлі положень п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. у справі №908/576/15-г та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: недоведеність Позивачем незаконності та недобросовісності володіння спірного майна з огляду на чинність договору лізингу через його поновлення в порядку ст.764 Цивільного кодексу України; неповноту встановлення обставин щодо здійснених лізингових платежів, що впливає на перехід права власності на предмет лізингу; неможливість витребування спірного майна в порядку ст.1212 Цивільного кодексу України через зобов'язальний характер взаємовідносин сторін та безпідставність застосування місцевим судом механізму віндикації; неврахування місцевим судом факту місцезнаходження предмету лізингу на момент звернення до суду з позовом, неможливість виконання прийнятого рішення та безпідставність відхилення клопотання про зупинення провадження у справі.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 04.08.2015р. о 14.00. год.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін у судове засідання, попри належну обізнаність про його час і місце, без пояснення причин не з'явились, що, зважаючи на достатність наявних матеріалів справи та не визнання явки їх представників обов'язковою, за висновком судової колегії не може вважатися належною підставою для відкладання розгляду справи і встановлення правової визначеності у даному спорі, враховуючи встановлені ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 1950р. гарантії щодо розумного строку вирішення справ.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 22.03.2007р. між Позивачем (Лізингодавець) та Відповідачем (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № L 370-03/07 (надалі - Договір а.с.а.с.7,8), згідно з п. 1.1 якого Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без падання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Специфікації (Додаток №2 до Договору - а.с.10), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Згадуваною Специфікацією предмет лізингу визначений як Тандемний коток НD 90 фірми НАММ з кабіною, системою опалення, системою зовнішнього освітлення, проблисковим маячком.

Відповідно до п. 1.2 Договору строк лізингу складається з Періодів лізингу, зазначених у Графіку платежів (Додаток № 1 до Договору) (надалі - Графік), та не може бути менше одного року. В свою чергу, остаточною редакцією Графіку (а.с.а.с.33, 34) сторони погодили, що строк лізингу за Договором складається з 60 Періодів лізингу з жовтня 2007 року по вересень 2012 року.

Відповідно до п. 5.4. Додатку № 4 Загальні умови фінансового лізингу (а.с.а.с.12-15) до Договору (надалі - Загальні умови) першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому Предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за Актом приймання-передачі. Зазначені в Графіку порядкові номери періодів лізингу відповідають календарним місяцям, які слідують за першим періодом лізингу в прямому порядку.

На виконання умов вищезазначеного Договору, Позивач (Лізингодавець) придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу та передав у тимчасове володіння та користування Відповідачу (Лізингоодержувачу), що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 13.09.2007р. (а.с.16), яким визначений серійний номер предмету лізингу Н1810306.

Відтак, як обґрунтовано визначив місцевий суд, першим періодом лізингу є жовтень 2007р., а останнім - вересень 2012р.

У відповідності до п.8.2.1. Загальних умов Лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу. Поряд із цим, положення п.п.9.1., 9.2. Загальних умов передбачають можливість переходу права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу по закінченню строку лізингу та за умов належного виконання Лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи і Скаржником належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами це не спростовано, предмет лізингу після вересня 2012р. не був ані повернутий Лізингодавцю, ані викуплений Лізингоодержувачем. Поряд із цим, відсутні докази також зміни (пролонгації) строку лізингу шляхом укладання відповідної угоди, як це передбачено п.9.2. договору.

За таких обставин, місцевий суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, застосувавши спосіб захисту прав Лізингодавця, що випливає із п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», відхиляючи посилання Позивачем на ст.ст. 387, 391, 400 та 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, місцевий суд відмов у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі №908/576/15-г до завершення розгляду справи №908/2900/15-г, мотивуючи це відсутністю визначеної ст.79 Господарського процесуального кодексу України неможливості самостійної оцінки наявних доказів та встановлення наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційні вимоги безпідставними з огляду на таке:

За своєю природою вказаний договір був цілком правомірно визначений місцевим господарським судом, як договір фінансового лізингу, що відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення, серед іншого, у Відповідача права на володіння та користування предметом лізинг, переданим йому за актом приймання-передачі, що унеможливлює кваліфікацію набуття відповідачем цього майна як такого, що здійснено недобросовісно або без відповідних правових підстав.

Також місцевим господарським судом було вірно встановлено, що договірний (зобов'язальний) характер правовідносин між сторонами щодо передання спірного майна у користування на умовах лізингу та наявність спеціальної норми п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка також була правильно обрана місцевим судом у розглядуваних правовідносинах, унеможливлює обґрунтоване застосування у даному випадку приписів ст.ст.387, 400 Цивільного кодексу України, що опосередковує альтернативні способи захисту (конкуренція позовів), а отже - і не прийнятність передбачених такими нормами віндикаційного способу захисту прав Позивача. Відтак, зауважень Скаржника з приводу безпідставного застосування місцевим судом норм матеріального права, передбачених ст.ст.387, 400 та 1212 Цивільного кодексу України апеляційним судом відхиляються, оскільки твердження про допущення відповідних порушень не відповідають дійсності.

Таким чином, за встановленими обставинами, спосіб судового захисту у розумінні ст. 6 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України обґрунтовано визначено у світлі згадуваного позивачем припису п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" саме як спонукання до виконання зобов'язання з повернення предмету лізингу по закінченню строку лізингу, права Лізингоодержувача вимагати якого закріплене ст. 10 цього Закону із встановленням згідно вимог ч.2 ст.84 Господарського процесуального кодексу України строку для вчинення відповідних дій.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору і закону, а одностороння відмова від виконання зобов'язання, за загальним правилом, не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. У світлі вимог ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України одним з критеріїв належного виконання є строк виконання зобов'язання, недотримання якого є порушенням у розумінні ст.610 та зумовлює прострочення боржника у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що відсутність визначеної змістом п.9.1., 9.2. Загальних умов підстави для набуття права власності Відповідачем на предмет лізингу усуває потребу в дослідженні обставин виконання грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу в контексті предмету доказування та спору. Також не має істотного значення для правильного вирішення розглядуваного спору в контексті зобов'язальних правовідносин між Лізингодавцем і Лізингоодержувачем зауваження Скаржника щодо необхідності з'ясування питання фізичної наявності предмету лізингу у Відповідача, оскільки ця обставина впливає виключно на можливість виконання рішення, а не на його прийняття. Означений висновок зумовлює правомірність відхилення судом першої інстанції клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до завершення розгляду справи №908/2900/15-г, адже в межах справи №908/576/15-г суд мав можливість самостійного встановлення і надання правової оцінки всім обставинам справи, що впливають на її правильне вирішення.

Посилання Відповідача на поточну чинність договору фінансового лізингу як правової підстави для продовження подальшого володіння та користування спірним майном не приймаються до уваги, адже положення ст.764 Цивільного кодексу України з огляду на спеціальні норми ч.1 ст.2, ч.ч.2, 3 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" не підлягають застосуванню до договору фінансового лізингу, що цілком узгоджується із ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків, а оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, остільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює віднесення на рахунок Скаржника судових витрат за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "АЛЬТКОМ", м. Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. (повний текст підписано 26.06.2015р.) у справі №908/576/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2015р. (повний текст підписано 25.05.2015р.) у справі №908/5755/14 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

О.О. Радіонова

Надруковано: 5 прим.: 1,2 - сторонам, 3- у справу, 4-ГСЗО, 5-ДАГС