КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа№ 910/7457/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Сітайло Л.Г.

за участю представників:

від позивача - Пихтін К.В., довіреність № 1704 від 25.02.2015;

від першого відповідача - Коваленко С.В., довіреність № 09-32/335 від 12.05.2014;

від другого відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/7457/15-г (суддя Шкурдова Л.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Амстор" про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" про визнання договору про відступлення права вимоги від 04.02.2015 № 39/298 недійним.

Після порушення провадження у справі позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, якою фактично доповнено предмет позову ще вимогами немайнового характеру, а саме про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

При цьому, реквізитів зазначених договорів відступлення позивачем не наведено, так само як і не надано ані оригіналів, ані належним чином засвідчених копій цих документів.

Судом першої інстанції прийнято зазначену заяву та розглянуто позов з урахуванням збільшених позовних вимог.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/7457/15-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення по даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору про відступлення права вимоги від 04.02.2015 № 39/298, а також договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення недійсними.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/7457/15-г скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неправомірністю укладення договору відступлення, оскільки банк не може відступити право вимоги ТОВ "Авіс Фінанс" з огляду на відсутність у останнього відповідної ліцензії.

Крім цього, позивач зазначає, що відповідної згоди на заміну кредитора у зобов'язанні не надавав.

Представник позивача у справі в судовому засіданні 03.08.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник першого відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Другий відповідач та третя особа не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від другого відповідача та третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вже було зазначено, судом першої інстанції прийнято подану позивачем заяву про зміну предмету позову, якою фактично було доповнено предмет позову ще вимогами немайнового характеру, а саме про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

Проте, суд помилково прийняв до провадження додаткові вимоги за вказаною заявою.

Так, Господарським процесуальним кодексом України передбачено можливість збільшення розміру позовних вимог. Це стосується лише вимог майнового характеру.

Доповнення предмету немайнового позову новими вимогами процесуальним законодавством не передбачено.

Аналогічна позиція наведена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відповідно до п. 3.11 вказаної Постанови збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про прийняття до розгляду зазначених вимог позивача.

Таким чином, вимоги про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення необґрунтовано прийняті та розглянуті судом першої інстанції по суті.

При цьому, як вже зазначалось у матеріалах даної справи відсутні оскаржувані позивачем договори про відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

Також, позивач навіть не зазначив реквізитів оскаржуваних договорів.

Враховуючи необґрунтованість прийняття місцевим господарським судом до розгляду додаткових вимог, справа розглядається колегією суддів лише за первісно заявленою позовною вимогою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 04.02.2015 № 39/298.

Між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк "Промінвестбанк", як кредитодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор", як позичальником 18.10.2005 укладено Кредитний договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 15-93/19-8616/05.

Згідно предмету даного договору банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк "Промінвестбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Амстор" укладено наступні договори: договори іпотеки №15-94/19-2321/10 від 05.11.2010 року та № 15-94/19-2956 від 27.12.2010 року; договори застави № 15-94/19-2921/10 від 22.12.2010 року та № 15-94/19-2920/10 від 22.12,2010 року; договір поруки № 15-94/19-9352/05 від 18.10.2005 року.

Згодом, 04.02.2015, між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк "Промінвестбанк", як первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс", як новим кредитором укладено Договір відступлення прав вимоги № 39/298, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за Кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 15-93/19-8616/05 від 18.10.2005 та Договорами про внесення змін до цього Кредитного.

Відповідно до п. 1.3 договору до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника належного та реального виконання наступних обов'язків:

- повернення грошових коштів в розмірі 211 363 790, 70 рос. руб., що за курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 52 173 038, 10 грн., отриманих боржником згідно Кредитного договору;

- повернення нарахованих станом на дату укладення даного Договору процентів за користування кредитом згідно Кредитного договору в сумі 182 425 075, 94 рос. руб., що за курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 4 548 045, 75 грн.;

- сплати комісії за Кредитним договором у розмірі 4 000, 00 грн.;

- інших обов'язків, встановлених Кредитним договором.

До нового кредитора переходять всі без винятку права та обов'язки первісного кредитора, відповідача за Кредитним договором (п. 1.4 договору).

Згідно п.1.8 договору у зв'язку з його укладанням здійснюється відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов'язань за кредитним договором:

- договором іпотеки №15-94/19-2321/10 від 05.11.2010 р. разом із договорами про внесення змін та доповнень,

- договором іпотеки №15-94/19-2956 від 27.12.2010р. разом із договорами про внесення змін та доповнень,

- договором застави майна №15-94/19-2921/10 від 22.12.2010 р. разом із договорами про внесення змін та доповнень,

- договором застави майна №15-94/19-2920/10 від 22.12.2010 р. разом із договорами про внесення змін та доповнень,

- договором поруки №15-94/19-9352/05 від 18.10.2005 р. разом із договорами про внесення змін та доповнень.

Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк "Промінвестбанк" 06.02.2015 повідомлено товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" про відступленя права вимоги за Кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 15-93/19-8616/05 від 18.10.2005 та Договорами забезпечення, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 75).

Боржником зазначене повідомлення отримано 09.02.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 75).

Позивач, вважаючи, що Договір відступлення права вимоги підлягає визнанню недійсним звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості вимог позивача, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Позивач, в обґрунтування вимог про визнання договору недійсним посилається, зокрема, на те, що банк не може відступити право вимоги ТОВ "Авіс Фінанс" з огляду на відсутність у останнього відповідної ліцензії.

Так, апелянт зазначає, що кредитування здійснюється виключно банком та, що виконання ним свого обов'язку за кредитним договором можливо лише фінансовій установі, якою в свою чергу не є перший відповідач, у зв'язку з відсутністю у нього ліцензії.

Наведені доводи не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним, з наступних підстав.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 13.11.2012 року ТОВ "Авіс Фінанс" видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 352 (а.с.76).

Згідно з додатком до даного свідоцтва ТОВ "Авіс Фінанс" має право здійснювати такі види фінансових послуг без отримання ліцензії та/або дозволів: надання гарантій; надання позик; надання поручительств; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; факторинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; фінансовий лізинг.

Отже, вищезазначене спростовує доводи позивача про те, що ТОВ "Авіс Фінанс" не є фінансовою установою та не може здійснювати функцію кредитування.

У будь-якому випадку до ТОВ "Авіс Фінанс", як до нового кредитора, за договором відступлення перейшло лише право вимоги. Виплата ж позивачу кредитних коштів за кредитним договором на момент укладення оскаржуваного правочину була здійснена банком в повному обсязі, а другий відповідач лише отримав право вимоги цих коштів.

З огляду на викладене, доводи позивача відхиляються за необґрунтованістю.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта щодо необхідності отримання кредитором згоди боржника на відступлення права вимоги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У даному випадку кредитним договором не передбачено обов'язковості отримання згоди від боржника на відступлення права вимоги.

Так, пунктом 3.3.9 Кредитного договору (в редакції договору про внесення змін №15- 93/19-8616/05-7 від 02.02.2009р.) передбачено право банку передати свої права по кредитному договору іншій особі шляхом, зокрема, укладення договору відступлення права вимоги.

Даний пункт договору не містить умови щодо необхідності отримання згоди позичальника на відступлення.

Отже, умовами кредитного договору не встановлено, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише у випадку надання згоди боржником.

Відповідно до ч.2 ст. 516 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Як вже зазначалось, публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк "Промінвестбанк" 06.02.2015 повідомлено товариство з обмеженою відповідальністю "Амстор" про відступленя права вимоги за Кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 15-93/19-8616/05 від 18.10.2005 та Договорами забезпечення, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком (а.с. 75).

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для визнання договору недійсним.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання договору про відступлення недійсним.

Враховуючи те, що необґрунтоване прийняття судом першої інстанції до розгляду додаткових вимог позивача не призвело до ухвалення неправильного рішення, наведеного в резолютивній частині, оскаржуваний судовий акт підлягає залишенню без змін.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі № 910/7457/15-г - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи № 910/7457/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді С.А. Гончаров

Л.Г. Сітайло