Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" липня 2015 р. Справа № 906/737/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сіндряков О.В. - довіреність №14-104 від 18.04.2014;

від відповідача: Івашкевич О.Г. - довіреність №70 від 21.04.2015.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Малинтеплоенерго"

про стягнення 1971751,18 грн.

В судовому засіданні 14.07.2015 оголошувалась перерва до 20.07.2015 о 15:00.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 953766,54 грн. - основного боргу, 244543,84 грн. - пені, 121322,35 грн. - 3% річних, 652118,45 грн. -інфляційних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити, також заперечував проти клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у відзиві та доповненні до відзиву. Також представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити клопотання про зменшення пені (а.с. 63-64, 79-80).

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Комунальним підприємством "Малинтеплоенерго" (покупець/відповідач) укладено договір №13/2664-ТЕ-10 (а.с. 14-19), відповідно до якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору (п.п. 1.1. договору).

Згідно з п.п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 11.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

07.10.201 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного договору (а.с.20), згідно якої п.п. 4.1. статті 4 договору купівлі-продажу природного газу №13/2664-ТЕ-10 від 28.12.2012 викладено у наступній редакції:

"4.1. Кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця."

На виконання умов договору позивач передав відповідачу протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 3347634,54 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (а.с. 21-28).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого природного газу виконав частково.

Крім цього, в ході розгляду справи, господарський суд встановив, що 24.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Малинського міськвиконкому, Управлінням житлово-комунального господарства Малинського виконавчого комітету Малинської міської ради, Комунальним підприємством "Малинтеплоенерго" та "НАК "Нафтогаз України" укладено договір №910/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (а.с. 115-117), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30.

Положеннями пункту 8 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що Комунальне підприємство "Малинтеплоенерго" перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 974753,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 162459,00 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/2664-ТЕ-10.

За змістом п. 11 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до п. 14, 16 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами ідо повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором. Також сторони засвідчили, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Кошти в сумі 974753,00 грн. за договором про організацію розрахунків було сплачено 27.11.2014 (платіжне доручення №15 від 27.11.2014).

Проаналізувавши вищевикладене, господарський суд прийшов до висновку, що сторони уклавши договір про організацію взаєморозрахунків тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору на купівлю продаж природного газу №13/2664 від 28.12.2012.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 23.03.2015 за даними позивача становила 953766,54 грн. (а.с. 29).

Разом з тим, відповідачем до пред'явлення позову до суду 25.03.2013 та 10.04.2015 сплачено заборгованість в розмірі 87374,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (а.с. 92-93).

Також після пред'явлення позову до суду відповідачем сплачено основну суму боргу в розмірі 8429,00 грн., що також підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 94).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на день розгляду справи становить 857693,54 грн.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 629 цього ж кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо стягнення 857693,54 грн. основного боргу та такою, що підлягає задоволенню.

Крім цього позивач просить суд стягнути з відповідача 244543,84 грн. - пені, 121322,35 грн. - 3% річних, 652118,45 грн. -інфляційних.

З огляду на встановлений з матеріалів справи факт невиконання відповідачем у визначений договором строк своїх зобов'язань, такі дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), що є підставою для застосування встановленої законом та договором відповідальності (ст. 611 ЦК України).

Водночас, як зазначалося раніше, між сторонами у справі (в тому числі) було укладено договір №910/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (а.с. 115-117), тобто було змінено порядок і строк проведення розрахунків за поставлений природний газ, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення пені, передбаченої пунктом 7.2. договору на купівлю продаж природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, нарахованих на суми, що були сплачені згідно договорів про організацію взаєморозрахунків ( відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Отже, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2. договору поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 14 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок інфляційних, що поданий позивачем (а.с. 10-13) та контррозрахунок відповідача, суд вважає вірними нарахування зазначені в контррозрахунку, а вимогу щодо стягнення інфляційних в частині 401475,68 грн. такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, господарський суд перевірив розрахунки 3% річних, подані сторонами у справі, та вважає вірними нарахування 3% річних в сумі 76369,84 грн.:

за зобов'язаннями січня 2013 року в сумі 16180,32 грн. (а.с. 111);

за зобов'язаннями лютого 2013 року в сумі 17817,00 грн. (а.с. 111);

за зобов'язаннями жовтня 2013 року в сумі 5442,11 грн.;

за зобов'язаннями листопада 2013 року в сумі 13624,57 грн. (а.с. 113);

за зобов'язаннями грудня 2013 року в сумі 232356,32 грн. (а.с. 114).

Таким чином, господарський суд вважає такою, що підлягає задоволенню вимогу щодо стягнення 3% річних в сумі 76369,84 грн. У задоволенні позову в частині стягнення 44952,51 грн. 3% річних суд відмовляє.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому нарахування штрафних санкцій (пені) припиняється через шість місяців від днів з яких відповідач є таким, що прострочив по кожному платежу окремо.

У відповідності до п.п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу

Згідно п.п. 9.3. договору строк позовної давності за цим договором та до вимог про стягнення основного боргу, штрафу, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання щодо сплати коштів за поставлений природний газ, позивачем, відповідно до умов договору, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з моменту виникнення зобов'язання, в загальній сумі 178212,64 грн., з яких:

за зобов'язаннями січня 2013 року в сумі 50661,86 грн. (а.с. 111);

за зобов'язаннями лютого 2013 року в сумі 38129,78 грн. (а.с. 111);

за зобов'язаннями жовтня 2013 року в сумі 10721,79 грн.;

за зобов'язаннями листопада 2013 року в сумі 26914,43 грн. (а.с. 113);

за зобов'язаннями грудня 2013 року в сумі 51784,78 грн. (а.с. 114).

У задоволенні позову в частині стягнення 66331,20 грн. - пені суд відмовляє.

Разом з тим, як уже зазначалось, відповідачем заявлено по справі клопотання про зменшення розміру пені (а.с. 63-64, 79-80). Розглядаючи дане клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи, з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд враховує статус відповідача, який відповідно до Статуту (а.с. 68-71), є комунальним підприємством (власником майна якого є Малинська міська рада), метою та предметом діяльності якої є забезпечення потреб населення, підприємств, установ, організацій в комунальних побутових послугах з теплопостачання та гарячого водопостачання.

Зокрема, за договором, який є підставою для позовних вимог у даній справі, відповідач придбавав природний газ у позивача виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання.

При цьому, з поданих до справи доказів (довідка №163 від 24.06.2015 та розрахунок обсягу заборгованості з різниці в тарифах по теплопостачанню, що надана населенню - а.с. 66-67) вбачається, що загальний обсяг заборгованості з різниці в тарифах (різниця між фактичними витратами та фактичними нарахуваннями) населення перед КП "Малинтеплоенерго" за жовтень-грудень 2013 та січень-березень 2015 становить 1144635,20 грн.

Відповідно до рішення виконкому Малинської міської ради від 13.12.2010р. №263 "Про встановлення тарифів на послуги з теплопостачання, які надає КП "Малинтеплоенерго" встановлено і до даного часу діючі тарифи.

Також представником позивача з метою додаткового обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені подано до справи звіти про фінансові результати за 2014 рік, 1 квартал 2015 року, відповідно до яких підприємство має збиток у розмірі 4,286 млн. грн. (за 2013 рік), 2,05 млн. грн. (за 2014 рік), 1,586 млн. грн. (за 1 кв.2015р) (а.с. 81-84).

Крім вищенаведеного, представник позивача звертав увагу на те, що у відділі примусового виконання рішень ТУЮ у Житомирській області перебуває на виконанні зведене виконавче провадження про стягнення з КП «Малинтеплоенерго» на користь юридичних осіб, у т.ч. ПАТ «НАК «Нафтогаз України», та держави 9,988 млн. грн., за результатами якого накладено арешт на грошові кошти на рахунках у банках, що підтверджується постановами від 02.07.2014 та від 18.05.2015 (а.с. 85-87).

Ще однією підставою для зменшення розміру пені позивач зазначає контроль та примусовий розподіл коштів, які надходять на рахунки КП «Малинтеплоенерго», що запроваджений на виконання вимог ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», Постанови КМУ №217 від 18.06.2014 (в редакції Постанови КМУ №444 від 10.09.2014), якими встановлено обов'язок теплопостачальної організації перераховувати кошти від усіх споживачів теплової енергії виключно на рахунки зі спеціальним режимом використання (п.7 затвердженого постановою КМУ Порядку). Так КП «Малинтеплоенерго» у Ощадбанку відкрито спеціальні рахунки, з яких за затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) нормативом у розмірі 100 % здійснюється перерахування всіх коштів на рахунки HAK «Нафтогаз України» за поточними договорами. Реєстр нормативів кожного місяця доводиться до відома уповноваженого банку та розміщується на веб-сайті НКРЕКП (п.11 затвердженого Порядку). Згідно п.18 зазначеного Порядку у разі невключення нормативів організацій до реєстру, кошти, що надходять на спеціальні рахунки перераховуються гарантованому постачальнику (HAK «Нафтогаз України»). Так, листом від 01.07.2015 №55 відділення Ощадбанку надало інформацію про розподіл коштів з рахунків зі спеціальним режимом використання. Згідно ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Суд, дослідивши подані докази, приймає до уваги: ступінь виконання зобов'язання, а саме, здійснення під час дії договору платежів в оплату отриманого природного газу; наявність об'єктивних причин порушення зобов'язання відповідачем, а також, соціальна значущість підприємства, від господарської діяльності якого залежить забезпечення потреб населення, підприємств, установ та організацій в комунальних побутових послугах з теплопостачання та гарячого водопостачання в м. Малині.

Разом з тим, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан обох сторін та враховує доводи позивача, а тому, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з можливими збитками кредитора, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача. На розсуд суду, заявлений до стягнення у даній справі розмір пені підлягає зменшенню на 50%, а саме, до 89106,32 грн.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 857693,54 грн. - основного боргу, 178212,64 грн. - пені, 76369,84 грн. - 3% річних, 401475,68 грн. - інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє та припиняє провадження у справі в частині стягнення 8429,00 грн. основного боргу на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору, оскільки даний борг був сплачений відповідачем після звернення позивача до суду.

Також суд зменшує розмір пені, що стягується з Комунального підприємства Малинтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з 178212,64 грн. до 89106,32 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до 89106,32 грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" (11601, Житомирська обл., м. Малин, вул. Василя Стуса, 23, ід. код 32277167)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м, Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ід. код 20077720) 857693,54 грн. - основного боргу, 89106,32 грн. - пені, 76369,84 грн. - 3% річних, 401475,68 грн. - інфляційних, а також 30443,61 грн. сплаченого судового збору.

4. Припинити провадження у справі в частині стягнення 8429,00 грн. основного боргу.

5, В решті позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.07.15

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек.)