ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р.Справа № 922/1038/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків
до 1-ого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство Технологічної групи "Екіпаж", м. Харків 2-ого відповідача Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" м.Київ,
про визнання права власності
за участю представників:

позивача - ОСОБА_4,дов.№ б/н від 15.04.2015р.

відповідача ТОВ ДПТГ "Екіпаж" - Чипиженко Є.В., ліквідатор

відповідача ТОВ "Укрсоцбанк" - Дем'янець Я.В.,дов.№ 02-36/3043 від 29.10.2014р.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю дружнє підприємство Технологічної групи "Екіпаж" про визнання за позивачем права власності на квартиру, яка має будівельний номер 170, кількістю чотири кімнати, загальною площею 219,11 кв.м, поверх 23/24, секція 1 в житловому будинку (ІІ черга будівництва) по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.07.2014 року позов задоволено повністю. Визнати за фізичною особою ОСОБА_1 право власності на чотирьох кімнатну квартиру яка має будівельний номер 170, загальною площею 219,11 кв.м, поверх 23/24, секція 1 в житловому будинку (ІІ черга будівництва) по АДРЕСА_1 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,50 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2014 року рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2014 року рішення місцевого суду та постанову ХАГС скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.15 р. по справі № 922/1038/14 ( суддя Прохоров С.А.) провадження у справі припинено.

Позивач з ухвалою господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 25.02.15 р. по справі № 922/1038/14 та направити справу до господарського суду Харківської області для розгляду по суті.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.04.2015року у справі№922/1038/14, апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 25.02.15 р. у справі № 922/1038/14 скасовано. Справу передано на розгляд до господарського суду Харківської області.

Представник позивача в судовому засіданні 02.06.2015року підтримав заявлені позовні вимоги, через канцелярію господарського суду (вх.№22269 від 02.06.2015року) звернувся до суду із заявою щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2015 р. виключено Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака,29) із складу третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та залучено до участі у справі в якості другого відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк"(03150, м. Київ, вул. Ковпака,29).

Представник позивача в процесі розгляду справи підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд визнати за ним право власності на квартиру, яка має будівельний номер 170, кількістю чотири кімнати, загальною площею 219,11 кв. м, поверх 23/24, під'їзд 1 в житловому будинку по АДРЕСА_1.

ПАТ "Укрсоцбанк", в процесі розгляду справи надав заперечення проти заявлених позовних вимог позивача, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них ПАТ "Укрсоцбанк" вказувало, що позовні вимоги не можуть бути задоволенні з причини невиконання позивачем в повному обсязі своїх зобов'язань за інвестиційним договором № КШ-1-170 від 05.01.2006 р., а отже у позивача відсутнє право власності на предмет спору - квартиру, крім того, посилаючись на норми ст. 392 ЦК України зазначало що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права. За таких обставин ПАТ "Укрсоцбанк" просило суд відмовити в позові.

Ліквідатор ТОВ ДП ТГ "Екіпаж", через канцелярію господарського суду(вх.№21470 від 26.05.2015року), надав заяву про припинення провадження на підставі п.1-1ст.80 ГПК України в якій просив суд на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України припинити провадження у справі з причини фізичної відсутності об'єкта інвестування - квартири №170, оскільки будівництво будинку, в якому містилась ця квартира взагалі не розпочиналось, а отже відсутній предмет спору - квартира, на яку позивач просить визнати право власності.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне.

05 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ ДПТГ "Екіпаж" укладено інвестиційний договір № КШ-1-170 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого, що викладений в додатковій угоді № 1 від 13 січня 2006 року ТОВ ДПТГ "Екіпаж" зобов'язувалося забезпечити виконання всіх необхідних будівельних та інших робіт відповідно до розробленої проектно-кошторисної документації, а ОСОБА_1 (інвестор) зобов'язувався прийняти виконані роботи у вигляді квартири та/або місця для стоянки автомобіля, сплативши визначену сторонами ціну Інвестиції, після чого отримати від організації правовстановлюючі документи та оформити своє право власності на результат інвестиції. Передача об'єкту інвестування здійснюється на підставі акту прийому - передачі відповідно до попереднього плану квартири або удосконаленого плану квартири та/або попереднього плану стоянки автомобіля за умови своєчасного та повного виконання інвестором інвестиційних зобов'язань.

Будинок в Договорі - це житловий будинок з офісними приміщеннями, підземною автостоянкою по АДРЕСА_1, дозвіл на будівництво яких наданий рішенням Харківської міської ради від 27.04.2005 року № 78/05.

Пунктом 1.2 Договору було передбачено, що доля інвестора виділяється у вигляді квартири у житловому будинку, а в нежитловій частині будинку у вигляді місця для стоянки автомобіля і не включає в себе площу іншої нежитлової частини будинку, площу інших квартир, площу інших місць загального користування, а також майно та обладнання, яке придбане відповідачем в процесі будівництва як з метою управління та організації діяльності по договору, так і з метою будівництва будинку.

Квартира в договорі - житлове приміщення з визначеною площею, яке інвестор отримає у власність після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до додатку 2 до Договору ідентифікуючими ознаками квартири є: місцезнаходження будинку: АДРЕСА_1, будинок 2; загальна площа: 219,11 м.кв., кількість кімнат: згідно Попереднього плану квартири (далі - квартира).

Відповідно до п. 2.1.1. Договору інвестор має право на власний розсуд вибрати квартиру та/або місце для стоянки автомобіля із загального переліку квартир та місць для стоянки автомобіля, наявних у відповідача, удосконалити план квартири та закріпити за собою квартиру та/або місце для стоянки автомобіля лише за умови, що він одноразово проінвестував не менше 100% відсотків від загальної суми інвестиції у квартиру відповідно до протоколів погодження розміру інвестиції згідно додатків 1 та 5 до Договору.

Згідно розділу 5 "графік інвестування" додатку 1 до Договору загальна вартість початкового внеску становить 4 206,91 грн. в т.ч. ПДВ. Аналогічний розмір загальної вартості долі інвестора погоджений сторонами в п. 1.5 Договору.

13 січня 2006 року була укладена додаткова угода № 1, за змістом якої сторони внесли зміни до окремих частин укладеного 05 січня 2006 року договору.

Як вбачається з матеріалів справи, інвестор свої зобов'язання за Договором виконав, повністю сплатив суму початкового внеску, що підтверджується квитанцією № 284 від 24.11.2008 року на суму 4 206,91 грн.

Відповідно до положень п.п. 3.1.3 Договору належним підтвердженням виконання позивачем зобов'язань є довідка про інвестування, яка видається протягом 30-ти календарних днів після внесення 100 відсотків інвестиції у квартиру.

ТОВ ДПТГ "Екіпаж" 25 листопада 2008 року надало інвестору довідку №720/1 про інвестування у будівництво будинку з офісними приміщеннями, підземною автостоянкою, по АДРЕСА_1, фактично розташованому на АДРЕСА_1.

Довідка підтверджувала факт закріплення квартири згідно умов Договору за інвестором, яка має проектну характеристику: тип: житлове приміщення-квартира; будівельний номер 170; кількість кімнат: 4; загальна площа: 219,11 м.кв., поверх: 23/24, секція: 1; кількість закріплених за Інвестором квадратних метрів станом на дату видачі Довідки становить 219,11 м. кв.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.3. Договору передача квартири здійснюється за умови здійснення інвестором повного розрахунку за квартиру, на підставі повідомлення забудовника, по акту прийому - передачі протягом 7 (семи) днів після отримання такого повідомлення інвестором. Плановий строк введення до експлуатації - 1 квартал 2010 року.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору сторони передбачили, що зобов'язання сторін за Договором припиняються у випадку їхнього виконання належним чином, Договір діє з дня його підписання до належного виконання сторонами своїх зобов'язань, підтвердженням належного виконання сторонами взаємних зобов'язань, що випливають з умов договору є акт приймання - передачі квартири та/або акту прийому-передачі місця для стоянки автомобіля.

ОСОБА_1 листом звернувся до ТОВ ДПТГ "Екіпаж" щодо неналежного виконання умов Інвестиційного договору та вимогою передати у власність квартиру та всі правовстановлюючі документи на квартиру для подальшої реєстрації права власності.

У відповідь на лист ТОВ ДПТГ "Екіпаж" повідомило, що постановою господарського суду Харківської області від 09.08.2011 р. у справі № 5023/2837/11 про банкрутство ТОВ ДП ТГ "Екіпаж" підприємство визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується. Окрім цього зазначено, що на підставі рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2011 року по справі № 5023/3306/11 права забудовника житлового будинку передано ПАТ "Укрсоцбанк".

ТОВ ДПТГ "Екіпаж" здійснювалось будівництво одного житлового будинку, фактично розташованого на АДРЕСА_1.

За ТОВ ДПТГ "Екіпаж" на підставі договору оренди землі від 01.04.05 року № 7924/05 зареєстровано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок літ. "А-24" по АДРЕСА_1, про що свідчить інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.05.2014 року номер 21994282.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2013 року по цивільній справі 2012/4995/2012 (2/639/278/2013) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ДПТГ "Екіпаж", ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії про визнання майнових прав та права на отримання в натурі об'єкту незавершеного будівництва, визнання частково недійсними іпотечних договорів та за зустрічним позовом ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії до ОСОБА_1, ТОВ ДПТГ "Екіпаж" про визнання недійними додаткових угод до інвестиційного договору, встановлення факту розміщення об'єкту інвестування, визнано за ОСОБА_1 майнові права на отримання об'єкту інвестування - квартири з будівельним номером 170, загальною площею 219,11 кв.м. розташовану на 23/24 поверсі у 1 під'їзді незавершеного будівництва житлового будинку літ. " А-24" за адресою: АДРЕСА_1, в інший частині позову відмовлено. Зустрічні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково: визнано укладену додаткову угоду №2 від 06.04.2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» щодо внесення змін до інвестиційного договору № КШ-1-170 в частині визначення терміну «будинок» - житловий будинок з офісними приміщеннями, підземною автостоянкою за будівельною адресою: АДРЕСА_1, дозвіл на будівництво якого наданий згідно рішення Харківської міської ради від 22.11.2006 року № 171/06, а також додаткову угоду № 3 від 08.04.2009 р. щодо визначення термінів: «об'єкт незавершеного будівництва» - незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 щодо якого ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» здійснено державну реєстрацію у встановленому чинним законодавством України порядку, але який не прийнятий в експлуатацію; «частина об'єкта незавершеного будівництва» - частина площі будинку, яка виражається у вигляді загальної площі квартири та/або місця для стоянки автомобіля, закріпленої за інвестором -недійсними. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Звертаючись до господарського суду Харківської області із позовом про визнання права власності на квартиру, яка має будинковий номер 170 (сто сімдесят); кількість кімнат: 4; загальна площа: 219,11 м. кв., поверх: 23/24, під'їзд 1 в житловому будинку (ІІ черга будівництва) по АДРЕСА_1 позивач вказував на те, що як суб'єкт інвестиційної діяльності, останній набув право власності на об'єкт та результат інвестиції, право на яке підлягає захисту згідно ст.ст. 41, 22 Конституції України, ст.ст. 7, 18, 19 Закону України "Про інвестиційну діяльність", ст. 328 ЦК України, в порядку, передбаченому ст. 16 ЦК України та ст. 392 ЦК України шляхом визнання права власності на квартиру, яка має будівельний номер 170; кількість кімнат чотири; загальна площа 219,11 кв.м.; поверх 23/24; під'їзд 1 в житловому будинку (ІІ черга будівництва) по АДРЕСА_1.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

У силу вимог ч.1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що предметом позову є визнання за позивачем права власностi на чотирьохкімнатну квартиру №170 на 23/24 поверсі секцiя 1 в житловому будинку по АДРЕСА_1, право на яку отримано позивачем відповідно до укладеного 05.01.2006 року iнвестицiйного договору №КШ-1-170 та пiдтвердженi рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова вiд 08.08.2013 р. у справі № 012/4995/2012 (2/639/278/2013)

Відповідно до умов інвестицiйного договору Будинком, в якому знаходиться об'єкт інвестування, є житловий будинок з офiсними приміщеннями, пiдземною автостоянкою по АДРЕСА_1, дозвiл на будiвництво яких наданий згiдно розпорядження Харкiвської міської ради вiд 27.04.2005 року М78/05, яким дозволено будiвництво двох 24-поверхових будинкiв. Додаток №2 до Інвестицiйного договору «Характеристика квартири» визначає такi ідентифікуючі ознаки Квартири, а саме - місцезнаходження будинку - АДРЕСА_1; загальна площа (згiдно проекту) 219,11 кв.м.

13.01.2006 року було укладено додаткову угоду 1 до інвестицiйного договору, якою договір доповнено відповідними додатками. в тому числі додатком 5 «Проект житлового будинку»(ескізний проект), з якого вбачаться, що житловий будинок №2 (який визначено в характеристицi квартири у додатку №2) знаходиться в глибині будівельного майданчика. Наведений у цьому додатку ескіз генерального плану не погоджений належним чином Харкiвською мiською радою, але він є невід'ємною частиною договору та надає чiтке уявлення про домовленiсть сторiн місця розташування будинку, в якому позивач iнвестує квартиру, а саме - в глибин будівельного майданчика. Відповідно до офiцiйного генерального плану, погодженого Управлiнням мiстобудування та архiтектури при Харкiвськiй мiськiй радi в глибинi будiвельного майданчика по АДРЕСА_1 було заплановано будiвництво житлового будинку №1 (копiя погодженого генерального плану міститься у матерiалах справи).

При цьому суд зазначає, що всі ці обставини досліджені у рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.08.2013 року по цивільній справі №2012/4995/2012 (2/639/278/2013) за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ДПТГ "Екіпаж", ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Харківської обласної філії про визнання майнових прав та права на отримання в натурі об'єкту незавершеного будівництва та зустрічним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ ДПТГ "Екіпаж" про визнання недійсними додаткових угод до інвестиційного договору, встановлення факту розташування об'єкту інвестування, та є встановленим фактом.

Вищезазначеним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, встановлено, що додатковим угодами №2 від 06.04.2009 року та №3 від 08.04.2009 року, які визнано недійсними, фактично змінено об'єкт інвестування шляхом його перенесення в будинок на АДРЕСА_1, який зареєстрований як об'єкт незавершеного будівництва літ «А-24».

Відповідно до положень ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень пункту 2.6 Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Беручи до уваги зміст заявленого позову, провівши оцінку наданих у справу сторонами доказів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням, передбачених Цивільним і Господарським кодексами України, способів захисту.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують позовні вимоги, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування у суді установлених фактів або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншому речовому праві.

Відповідно до приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття знаходиться в розділі 29 ЦК України "Захист права власності", тобто, стосується випадків, коли існуюче, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв'язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття 11 Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 392 ЦК України видно, що позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Відтак, до предмету доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Отже, сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, що мають юридичну заінтересованість у результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов'язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що обставини, на яких наполягає позивач, його право власності виникає з інвестиційного договору №КШ-1-170 від 05.01.2006 року, який був укладений між позивачем та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж», як забудовником, якого було замінено на ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2001 року по справі №5023/3306/11, таким чином в даному випадку ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» є неналежним відповідачем.

Відповідно до ст. 104 ГПК України рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, якщо господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно зі ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, який заперечує проти заміни відповідача, враховуючи, що заміна господарським судом первісного відповідача належним відповідачем обумовлюється наявністю згоди на це позивача, не знаходить правових підстав для заміни неналежного відповідача на належного відповідача.

Враховуючи ті обставини, що фізична особа ОСОБА_1 звертаючись з позовом до ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» не наводить, в чому саме полягає порушення його права та яким саме чином ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» порушує саме його право власності на квартиру, яка має будівельний номер 170, кількістю дві кімнати, загальною площею 219,11 кв. м, поверх 23/24, під'їзд 1 в житловому будинку по АДРЕСА_1, а також, через недоведеність факту оспорювання чи невизнання права позивача ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» суд дійшов висновку, що вимоги позивача не відповідають нормам чинного законодавства не підтверджуються наявними матеріалами справи, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На виконання вказівок Вищого господарського суду від 25.11.2014 року у справі №922/1038/14, судом досліджено питання щодо банкрутства ТОВ ДПТГ "Екіпаж", та встановлено, що 09.08.2001 року ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, з моменту визнання забудовника банкрутом ним припинено господарську діяльність, на підставі рішення господарського суду Харківської області від 11.07.2001 року по справі №5023/3306/11 права забудовника житлового будинку по АДРЕСА_1 набув ПАТ «Укрсоцбанк», з моменту набрання рішенням законної сили банк прийняв на себе функції забудовника , фактично прийняв на себе об'єкт від ТОВ ДГП ТГ «Екіпаж» оформивши це шляхом укладення на підставі рішення 5 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.02.2011 року №154/11 договору оренди земельної ділянки від 21.07.2011 року, відведеної для завершення будівництва об'єкту та отримання дозвільної документації на здійснення будівництва (дозвіл на виконання будівельних робіт №ХК5 від 31.01.2012року). Як вбачається з наданих в матеріали справи документів, банк самостійно завершив будівництво 24- ох поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 та на підставі акту від 12.12.2013року отримав сертифікат серії IУ №80 Державної архітектурно - будівельної інспекції України про відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації .

Судом досліджено та надано належної правової оцінки наявному в матеріалах справи договору №1 про організацію спорудження об'єкта будівництва, укладеного 08.06.2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" як "Управителем" та ТОВ ДПТГ "Екіпаж" як «Забудовником», в той же час судом встановлено, що дійсно між першим та другим відповідачами було створено Фонд фінансування будівництва 24-ох поверхового житлового будинку, квартири в якому на момент створення не були продані та іншим чином не обтяжені, що підтверджується додатком №1 до договору №1 від 08.06.2006 року «Перелік об'єктів інвестування» серед яких вказується квартира №170 на 23/24 поверсі, але зазначена інша кількість кімнат та проектна площа цієї квартири, а саме 5 кімнат та загальна площа 208,87 кв.м., в той же час як в інвестиційному договорі, 4 кімнати та площа вказується в розмірі 219,11 кв.м.

При цьому судом, досліджено Протокол про визначення поточних цін вимірних одиниць відповідних об'єктів інвестування станом на день укладення договору, тобто 08.06.2006 року, який ТОВ ДПТГ "Екіпаж" був направлений ПАТ "Укрсоцбанк" для виконання своїх зобов'язань за договором №1 від 08.06.2006 року про організацію спорудження об'єкта будівництва, 11.01.2007 року за вихідним №17. згідно якого остаточний загальний розмір інвестицій визначається у гривнах на момент встановлення фактичної загальної площі квартири після проведення відповідних замірювань БТІ м. Харкова та оформлення технічного паспорта на будинок. Встановлення організацією остаточного загального розміру інвестиції є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами цього договору.

З наданих в матеріали справи документів, не вбачається, що позивач звертався до ПАТ «Укрсоцбанку» як забудовника щодо отримання технічного паспорту, або щодо визначення остаточної вартості квартири.

Згідно із статтею 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З 01 листопада 2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI, яким, зокрема, встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви за місцем розгляду справи справляється судовий збір, який зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 2.1. ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлена у сумі - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Враховуючи те, що судом у позовних вимогах відмовлено, судові витрати покладаються в порядку статті 49 ГПК України на позивача у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 41, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 190, 215, 328, 334, 392, 509, 526, 530, 626, 629, 876 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 60, 75, 82-85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Повне рішення складено 31.07.2015 р.

Суддя О.О. Присяжнюк