донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.07.2015р. справа №908/2040/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. Скакуна О.А., Татенко В.М.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 особисто
від відповідача:Лобіков Д.В. довіреність №9 від 07.05.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПриватного підприємства «Маяк-2009», м. Гуляйполе Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від09.06.2015р.
по справі№908/2040/15-г (суддя Гончаренко С.А.)
за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Запоріжжя
до відповідача:Приватного підприємства «Маяк-2009», м. Гуляйполе Запорізької області
простягнення 169252,04грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, м.Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства «Маяк-2009», м. Гуляйполе Запорізької області про стягнення 60101,11грн. основного боргу за поставлений товар, 29457,11 грн. індексації, 54134,16 грн. процентів за користування чужими коштами, 6630,37грн. пені, 48386,40грн. штрафу.

28.04.2015р. позивачем надано зміни та доповнення до позовної заяви, в яких просить зменшити позовні вимоги в частині основного боргу та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 29457,11грн. Водночас, господарським судом не надано належної правової оцінки зазначеному документу. Судова колегія вважає, що зазначені доповнення відповідно до п.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України є по суті заявою про зменшення позовних вимог.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.06.2015р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Маяк-2009" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 29457 грн.11 коп. основного боргу, 54134грн.16 коп. процентів за користування чужими коштами, 6630грн.40 коп. штрафу і 3385грн. 04 коп. судового збору. В іншій частині позову провадження по справі припинено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції скаржник зазначає порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, первинні документи - видаткова накладна та рахунок-фактура не мають жодного ідентифікування стосовно укладеного договору поставки, тому поставка відбулася не за договором, а на підставі видаткових накладних, що також підтверджується податковими накладними виписаними ТОВ «Санай-Агро». Вважає, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а саме - ціни, тому договір є неукладеним. Зазначає про відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, а законні інтереси ФОП ОСОБА_5 не порушені та в даній справи без залучення ТОВ «Санай-Агро» як третьої особи, неможливо повно та всебічно розглянути справу. Крім того, під час розгляду справи зменшено позовні вимоги, і у господарського суду відсутні підстави припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ст. 80 господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судове засідання прибув, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання прибув, проти доводів апеляційної скарги заперечував, надав відзив.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, 10.06.2014 між ТОВ "Санай-Агро" (Постачальник) і ПП "Маяк - 2009" (Покупець) укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №10/06, згідно якому у строки, зумовлені договором, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця насіннєвий матеріал та хімічні засоби захисту рослин, а Покупець - прийняти товар, сплатити проценти за користуванням товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору, додаткових угод та Специфікацій до нього (розділ1 договору).

Розділом 2 договору визначено, що вартість договору складається із сум всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору, в яку включається ціна товару та проценти за користування товарним кредитом.

Постачальник надає Покупцю товарний кредит у розмірі ціни отриманого і неоплаченого Покупцем товару на період: з дати отримання Товару Покупцем до дати його оплати згідно із Договором. Процента ставка по товарному кредиту, розрахунок на суми процентів за користування товарним кредитом вказується у Специфікаціях. Сплата процентів за користування товарним кредитом здійснюється Покупцем в порядку, встановленому для оплати товару, та у строки, вказані у Специфікаціях. У разі дострокової оплати товару Покупцем, на що він має право, проценти за користування товарним кредитом перераховуються за фактичну кількість днів користування Покупцем товарним кредитом. (розділом 5 договору).

Відповідно до розділу 6 договору у зв'язку із тим, що товар буде оплачуватися Покупцем не в момент укладення Договору, то всі платежі, передбачені Договором, підлягають індексації, а Покупець зобов'язується сплатити Постачальнику проіндексовані суми відповідних платежів у строки, встановлені Договором. Проіндексована сума визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу Покупцем Постачальнику, СП - сума платежу за Договором, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату здійснення такого платежу за Договором, К1 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату укладання Договору. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. Під офіційним курсом гривні до долару США сторони розуміють курс гривні до долару США, що встановлюється НБУ, про який сторони можуть довідатись з офіційного сайту (порталу) НБУ.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладання. Закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання тих грошових зобов'язань, які залишилися невиконаними ним (розділ 9 договору).

Зазначений договір підписаний та завірений печатками сторін без заперечень.

10.06.2015 між Продавцем та Покупцем підписана Специфікація № 1 на поставку товару на суму 55134,00 грн. (в т.ч. ПДВ), та 11.06.2014 - Специфікація № 2 на поставку товару на суму 25510,00 грн. (в т.ч. ПДВ).

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що Продавець на виконання умов договору на користь Покупця здійснив поставку товару на суму 80644,00грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000125 від 10.06.2014 на суму 55134,00грн. (в т.ч. ПДВ) та №РН-0000130 від 11.06.2014 на 25510,00грн. (в т.ч. ПДВ)., які підписані та засвідчені печатками з боку обох сторін без зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару повноважною особою відповідача - директором Луценко С.А.

В матеріалах справи не міститься доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень, на момент фактичної його передачі. Письмові повідомлення стосовно відмови від прийняття або оплати товару відповідачем ТОВ «Санай-Агро» не надавались.

Крім того, в матеріалах справи містяться рахунки-фактури №СФ-00112 від 10.06.2012р. та №СФ-000116 від 11.06.2014р.

Специфікаціями до договору визначено строк оплати покупцем товару, а саме: відповідно до Специфікації №1 - один платіж у сумі 55134,00грн. та Специфікації №2- один платіж у сумі 25510,00грн. у строки не пізніше 08.08.2014р.

Натомість, відповідачем частково сплачено суму на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Санай-Агро" в сумі 50000,00грн., що підтверджується платіжними дорученням №482 від 29.08.2014р., №562 від 22.10.2014р., №570 від 27.10.2014р., №586 від 07.11.2014р., №621 від 28.11.2014р. Несплаченою залишилась сума у розмірі 30644,00грн.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи 10.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Санай-Агро" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 укладений договір про відступлення права вимоги №4/10-01, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Санай-Агро" (Кредитор 1) відступило позивачу (Кредитор 2) вимоги до Приватного підприємства "Маяк-2009" (Боржник) за договором поставки на умовах товарного кредиту №10/06 від 10.06.2014.

Відповідно до п.1.1. договору, позивачу перейшли всі права вимоги відносно основного боргу, процентів та штрафних санкцій.

Згідно з п. 4.3 цього договору обов'язок повідомлення Боржника про умови цього договору несе Кредитор 2.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У зв'язку з вищевикладеним, кредитором у даному зобов'язанні є Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 тому необґрунтованими є посилання скаржника щодо не порушення прав позивача.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 Цивільного кодексу України).

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_5 - позивач (Кредитор 2) на виконання п.4.3 договору повідомив відповідача про укладення договору про відступлення права вимоги №4/10-01 від 10.03.2015р., про що свідчать оригінали опису вкладення до цінного листа, фіскальний чек від 20.03.2015р. та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплати поштового переказу.

Жоден із спірних договорів не міститься умов про згоду боржника на заміну кредитора у зобов'язанні. Не є такою умовою графа «Погоджено директор ПП «Маяк-2009», визначену у договорі про відступлення права вимоги №4/10-01 від 10.03.2015р., оскільки п. 4.3 договору передбачає, що обов'язок повідомлення боржника про умови цього договору несе кредитор 2.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позивач мав право на звернення з позовом до суду.

Є помилковим довод апелянта стосовно того, що судом не залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ «Санай-Агро», що призвело до неповного з'ясування обставин справи

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського суду може вплинуть на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Виходячи з приписів ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України ТОВ «Санай-Агро» передало свої права за зобов'язанням, тобто, вибуло із правовідносин, а тому рішення у даній справі не може вплинути на його права.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Не приймаються доводи апеляційної скарги відносно того, що поставка відбулася поза межами договору, з огляду на наступне.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що предмет поставки, об'єм та його сума визначені специфікаціями до договору тотожні тим, що визначені у видаткових накладних. Той факт, що ТОВ «Санай-агро» передало позивачу за договором №4/10-01 відповідно до п.1.2 первинні документи: договір №10/06 від 10.06.2014р., рахунки-фактури №СФ-000112 від 10.06.2014р. та №СФ-000116 від 11.06.2014р., видаткові накладні №РН-0000125 від 10.06.2014р. №РН-0000130 від 11.06.2014р., банківські виписки, також підтверджує, що первісний кредитор вважає, що спірні відносини склалися саме за договором поставки.

Посилання апелянта на податкові накладні не приймаються як посилання на належні та допустимі докази, оскільки вони не є первинними документами, які підтверджують господарські операції відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також не приймаються доводи скаржника щодо неузгодження істотних умов договору - ціни, оскільки ціна товару узгоджена у специфікаціях до договору, для специфікації №1 ціна складає 55134грн., а для специфікації №2 - 25510,00грн., строки оплати ціни товару наведені в п.3 специфікації.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до розділу 6 договору поставки №10/06 передбачено, що при зверненні Постачальника до суду із позовною заявою про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, сума заборгованості визначається таким чином: СЗ = (К2/К1) х СПП, де СЗ - сума заборгованості (основного боргу) Покупця перед Постачальником, СПП - сума всіх прострочених Покупцем платежів, К2 - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на дату складання позовної заяви Постачальником про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, К1 - курс гривні до долару США встановлений НБУ на дату укладання Договору. Якщо К2 є меншим за К1, то СЗ дорівнює СПП.

Розрахунок суми несплаченої заборгованості і донарахованої заборгованості за методикою, передбаченою умовами договору поставки, судом перевірено та становлено, що на момент звернення позивача в суд 60101,11грн. (30644,00грн. + 29457,11грн. донарахованої згідно узгодженої методики в договорі).

Враховуючи часткову оплату боргу, в тому числі в ході розгляду справи, заборгованість складає 29457,11грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 08.08.2014 по 23.03.2014р. у розмірі 54134грн.16коп.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

При укладанні Договору ТОВ "Санай-Агро" і ПП "Маяк - 2009", у саме у розділі 8, домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу Покупець сплачує Постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП = (СПП х 0,5 х Д) : 100, де СП - сума процентів, що підлягає сплаті Покупцем Постачальнику, СПП - сума простроченого платежу; Д - кількість календарних днів прострочення платежу.

Враховуючи наведене та перевіривши розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду відносно задоволення даної вимоги в повному обсязі.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача за період з 08.08.2014р. по 03.02.2015р. пені у розмірі 6630,37грн. та штрафу у сумі 48386,40грн.

Згідно п.1, п.3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розділом 8 Договору передбачено: за прострочення (порушення строків виконання грошових зобов'язань Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,05% від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості Договору за кожен факт порушення терміну платежу.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судовою колегією встановлено, що пеня розрахована не за умовами договору, в якій визначено процентна ставка у розмірі 0,05%, а з урахування подвійної облікової ставки НБУ.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Зазначене випливає також з приписів ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України за якими санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Натомість зазначені норми права залишені господарським судом поза увагою.

Таким чином, здійснивши розрахунок пені з урахуванням умов договору, судовою колегією встановлено, що стягненню підлягає сума у розмірі 4677,95грн. за період з 08.08.2014р. по 03.02.2015р., тобто дана вимога підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення суми штрафу, судова колегія зазначає наступне.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Водночас, за приписами ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Виходячи з приписів наведених норм права, сторони погодили визначення відповідальності у вигляді штрафу. Як вбачається з розділу 8 договору, нарахування відповідальності прив'язано до суми поставленої продукції (суми договору), тоді як зобов'язання поставити товар за своєю природою не є грошовим зобов'язанням.

Судова колегія вважає, що абзац 5 розділу 8 договору не відповідає приписам ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. 231 Господарського кодексу України, якими передбачено застосування відповідальності від суми простроченого зобов'язання, а не від суми поставленого товару.

З огляду на наведене вбачається, що сторонами при складанні договору порушено порядок та спосіб визначення штрафу.

При таких обставинах, судом не може бути прийнято до уваги зазначені умови договору, тому вимога про стягнення штрафу задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо невірного застосування судом ч.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову,28.04.2015р. до господарського суду надішли зміни та доповнення до позовної заяви, в яких позивач з посиланням на ст. 22 Господарського процесуального кодексу України просить зменшити позовні вимоги в частині основного боргу, у зв'язку з тим, що відповідачем сплачено боргу розмірі 30644,00грн. та стягнути 29457грн.11коп.

З наведеного вбачається, що вказані зміни та доповнення до позовної заяви є заявою про зменшення позовних вимог.

Натомість, господарським судом не надано правової оцінки зазначеній заяві та помилково припинено провадження у справі в цій частині.

При цьому в матеріалах справи відсутня заява про зміну правової позиції позивача щодо зменшення позовних вимог, як він на тому наполягає. Не відображено також будь-які усні пояснення позивача з цього приводу у протоколах судових засідань.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015р. у справі №908/2040/15-г підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Приватного підприємства «Маяк-2009», м. Гуляйполе Запорізької області - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно заявлених вимог.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Маяк-2009», м. Гуляйполе Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 09.06.2015р. у справі №908/2040/15-г задовольнити частково.

Рішення господарського суду суду Запорізької області від 09.06.2015р. у справі №908/2040/15-г - скасувати частково.

Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції.

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Маяк-2009" (АДРЕСА_1; ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1; код ІПН НОМЕР_1) 29457 грн. 11 коп. основного боргу, 54134грн.16коп. процентів за користування чужими коштами, 4677грн.95коп. пені і 1827грн.00коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1; код ІПН НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Маяк-2009" (АДРЕСА_1; ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 472,58грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.07.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В.Ломовцева

Судді: В.М.Татенко

О.А.Скакун

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСХЗО.