донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.07.2015р. справа №908/1495/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівЛомовцевої Н.В. Попков Д.О., Татенко В.М.
при секретарі судового засідання Склярук С.І.
за участю представників сторін:
від позивача: Юрова Н.Б. довіреність №10/79 від 11.09.2014р.
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Високовольтні мережі», м. Донецьк
на рішення господарського суду Запорізької області
від23.04.2015р.
по справі№908/1495/15-г (суддя Серкіз В.Г.)
за позовом:Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Високовольтні мережі», м. Донецьк
до відповідача:Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецької області
простягнення 29734965,34грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство ДТЕК Високовольтні мережі», м. Горлівка Донецької області звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м.Краматорськ Донецької області про стягнення 29734965,34грн. за спожиту активну електричну енергію за період червень 2014р. Та листопад-грудень 2014р. по договору постачання електричної енергії №30200000 від 19.12.2008р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.04.2015р. в позові відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В подальшому направив до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких вимагав скасувати рішення.

Підставами для часткового скасування судового рішення апелянт зазначає порушення норм матеріального і процесуального права.

На думку скаржника, судом необґрунтовано був прийнятий як доказ настання для Відповідача форс-мажорної обставин, висновок Донецької Торгово-промислової палати, видано з порушенням Закону України «Про торгово-промислові палати України». Крім того, його підписано не уповноваженою особою. На думку апелянта, єдиним та достатнім документом, що підтверджує настання форс-мажору є сертифікат Торгово-промислової палати України. Також, позивач зазначає, що несплата відповідачем заборгованості за поставлену електричну енергію, тягне за собою настання для позивача скрутного фінансового становища.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав відзив, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи апеляційної скарги. Проти розгляду скарги за відсутністю представника відповідача не заперечував.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторін було повідомлено про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Інвест», правонаступником якого є позивач у справі - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК ВИСОКОВОЛЬТНІ МЕРЕЖІ» (постачальник) та відкритим акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (в подальшому перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» (споживач) укладений Договір № 3 0200 000 про постачання електричної енергії.

Відповідно до розділу 1 Договору, постачальник продає споживачу електричну енергію для задоволення потреб його електроустановок з приєднаною потужністю 452000кВА, а споживач, оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами цього Договору

Розділом 2 договору визначено зобов'язання сторін, а саме: постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору; споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, знімати та надавати постачальнику відомості про покази розрахункових приладів обліку згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії», здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії».

Розділом 9 договору визначено ряд додатків до договору.

Відповідно до п. 9.4. договору цей договір набирає чинності з моменту досягнення згоди по всім суттєвим умовам договору, за умови підписання сторонами всіх, перекислених у п.9.1 договору, додатків і укладається на строк до 31.12.2008р. включно. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Цей договір укладено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається у постачальника, другий - у споживача (п.9.5 договору).

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України та ст. 275 Господарського кодексу України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 ст. 714 Цивільного кодексу України визначено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не впливає із суті відносин сторін.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 29734965,34грн. за спожиту активну електричну енергію за червень 2014р., листопад-грудень 2014р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.04.2015р. встановлено, що у відповідача перед позивачем за невиконання своїх зобов'язань за договором виникла заборгованість у розмірі 29734965,34грн., цей факт сторонами не оспорюється.

Разом з тим, господарським судом у задоволенні позовних вимог відмовлено. Оспорюване рішення обґрунтоване тим, що сума заборгованості не сплачена у зв'язку з настанням та продовженням для відповідача дії форс-мажорних обставин через проведення на частині території Донецької та Луганської областей АТО. Ці обставини, згідно приписів пункту 4.3.1 Договору, зумовлюють відкладання терміну виконання зобов'язань, зокрема - щодо сплати Позивачу вартості отриманої електричної енергії до закінчення їх дії. Доказом настання цих обставин для Відповідача, за твердженням місцевого суду є Висновок Донецької Торгово-промислової палати від 19.06.2014р. № 1029/12.12-03.

Виходячи з наведеного, господарський суд дійшов висновку, що строк виконання зобов'язання у відповідача не настав.

Водночас, колегія суддів не може погодитися з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13.04.14р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.14. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.14. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.14р. № 405/2014.

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Закон набув чинності з 15.10.2014р. та діє до цього часу. За ч. 2 цієї ж статті Закону дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (ч. 1 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону).

Протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (в редакції Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції") Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Натомість, як встановлено колегією суддів, в матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача до Торгово-промислової палати України за визначеним вище сертифікатом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України (підпункту 2.5 п.1 абз. 1) зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

З огляду на вищевикладене, єдиним допустимим доказом наявності у Відповідача форс-мажорних обставин у справі є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України. Такий сертифікат в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності певної встановленої форми документу, що засвідчує форс-мажорні обставини, судова колегія вважає безпідставними.

Сторонами в Договорі постачання було узгоджено, що вони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов'язань за цим Договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили. До обставин непереборної сили належать, зокрема, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, масові заворушення тощо. Термін виконання зобов'язань за цим Договором відкладається в такому разі на строк дії обставин непереборної сили (п. 4.3.1 Договору постачання).

Враховуючи зазначені умови апеляційний суд вважає за необхідне дослідити висновок Донецької торгово-промислової палати №1029/12.12-03 від 19.06.2014р., як доказ підтверджуючий ненастання у відповідача строку виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 218 господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Наведені приписи встановлюють дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності, а саме: випадок та непереборна сила. При цьому, доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Пункт 1 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України передбачає ознаки непереборної сили та визначає, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. З наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання за ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставини непереборної сили; 2) її надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цією обставиною і понесеними збитками.

Зазначений висновок Донецької торгово-промислової палати констатує факт наявності форс-мажорних обставин на території Донецької області без визначення наявності причинного зв'язку між вказаними подіями та неможливістю підприємства відповідача виконати свої договірні зобов'язання. Крім того, висновок підписано директором юридичного департаменту Донецької ТПП Жорник Е.Н., повноваження даної особи на підпис зазначеного доказу відповідачем не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що місто Краматорськ, де розташований Відповідач, з липня 2014 року знаходиться на території підконтрольній державній та місцевій владі України. Відтак, якщо певні складнощі з оплатою й існували у Відповідача у квітні - липні 2014р., то на час прийняття спірного рішення - не існували.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зобов'язання за договором виконав належним чином та поставив відповідачу за період червень 2014р., листопад-грудень 2014р. активну електричну енергію на суму 29734965,34грн., що підтверджується актами про покази розрахункових приладів обліку, обсяги та вартість активної електроенергії за червень 2014р., листопад-грудень 2014р., які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств без заперечень та зауважень.

Крім того, в матеріалах справи містяться рахунки за червень 2014р., листопад-грудень 2014р. за спожиту активну електроенергію на загальну суму 29734965,34грн.

Згідно з п. 3.2 Додатку №2, відповідач до 06 числа (включно) поточного місяця, сплачує суму остаточного рахунку за попередній розрахунковий період.

Натомість, відповідачем в порушення умов договору не виконав свої зобов'язання зі сплати вартості електричної енергії, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за активну електроенергію, спожиту у червені 2014р., листопаді - грудні 2014р. у розмірі 29734965,34грн. Зазначений факт також не оскаржується відповідачем у відзивах до позовної заяви та апеляційної скарги.

Статтею 509 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію в розмірі 29734965,34грн. підлягають задоволенню.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Виходячи з аналізу матеріалів справи та вище визначених норм діючого законодавства, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду у даній справі вказаним вимогам не відповідає.

З огляду на вищевикладене, колегія вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 29734965,34грн. за спожиту за червень 2014р., листопад - грудень 2014р. активну електричну енергію підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 23.04.2015р. - скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі", м. Донецьк - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 23.04.2015р. у справі №908/1495/15-г - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі" до Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі" (83001, м. Донецьк, бул.Шевченка, 11, ЄДРПОУ 310185,34 грн. - основного боргу; 73 080,00 грн.- суму судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі" (83001, м. Донецьк, бул.Шевченка, 11, ) 36 540,00 грн. - суму судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання Постанови Донецького апеляційного господарського суду від 29.07.2015р., оформивши його у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Д.О.Попков

В.М.Татенко

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.