ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р.Справа № 922/4483/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "НВК Технології підйому", с. Руська Лозова
до Сити-М Габрово ЕООД, м. Габрово, Болгарія
простягнення 765793,06 грн.
за участю представників:

позивача - Григорьєв М.Г., дов.б/н від 30.03.2015року,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "НВК Технології підйому" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Сити-М Габрово ЕООД попередньо сплачені грошові кошти за контрактом №001 від 10.06.13р. в сумі 765793,06 грн. та розірвати контракт. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 13.10.14р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

03.07.15р. представник позивача надав супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи, а саме докази вручення Габровським районним судом 26.05.15р. уповноваженому представнику відповідача ухвалу господарського суду Харківської області від 01.04.15р., тому господарський суд приходить до висновку про те, що відповідач є таким належним чином повідомлений про розгляд даної справи у суді.

03.07.15р. Представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Сити-М Габрово ЕООД заборгованість за контрактом №001 від 10.06.13р. в сумі 725825,78 грн., 0,3% пені в сумі 364652,51 грн., що в еквіваленті складає 21033,22 євро та витрати на судовий збір. Також, позивач просить суд повернути йому зайво сплачений судовий збір.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" на запитання, чи вправі позивач частково відмовитись від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає вищезазначену заяву про зменшення позовних вимог до розгляду та задовольняє її, подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 22.07.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 22.07.15р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000р. № 2052-Ш з 26.11.2000р. для України вступила в дію Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що судовий документ було вручено або доставлений особисто відповідачеві і це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення захисту.

Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" встановлено, що якщо виконані всі умови, зазначені в частині другій статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного повідомлення про вручення або безпосередньо доставку документів.

Таким чином, у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа закінчився термін, який суддя визначив, як достатній для даної справи і становить не менше шести місяців.

При цьому, враховуючи рекомендації Практичного посібника з застосування Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у статті 15 Конвенції, розробленого Постійним бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права, і яке по суті є узагальненням практики застосування зазначеної Конвенції судами держав - учасниць, в випадку, якщо на момент розгляду справи, призначеного в межах процесуальних строків, встановлених статтею 69 ГПК, сторона-нерезидент не з'явилася в судове засідання і не отримано жодного повідомлення про вручення або безпосередню доставку документів, суд, враховуючи приписи частини третьої статті 4 ГПК і статті 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", продовжує термін вирішення спору з одночасним відкладенням розгляду справи (стаття 77 ГПК ) в межах строків, передбачених частиною 2 статті 15 Конвенції.

Згідно роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 р. N04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" (із змінами, внесеними згідно з Рекомендаціями Президії Вищого господарського суду N04-5/212 від 10.02.2004 р., N04-5/3248 від 10.12.2004 р., N04-06/57 від 30.04.2009 р., N04-06/159 від 09.11.2009 р.) у разі прийняття рішення судом у шестимісячний строк з дати направлення документа за відсутності доказів про вручення або безпосередньо доставку документа нерезиденту, таке рішення може бути скасоване на підставі статей 104, 111-10 ГПК у зв'язку з недотриманням вимог пункту "b" частини 2 статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Так, в матеріалах справи містяться докази отримання уповноваженим представником відповідача ухвали суду від 01.04.15р., що підтверджує дотримання вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах та не перешкоджає ухваленню рішення по справі.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

10 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК ТЕХНОЛОГІЇ ПІДЙОМУ", як Покупцем (далі Позивач) та СИТИ-М ГАБРОВО ЛТД, як Продавцем (далі Відповідач) було укладено Контракт №001 (далі Контракт).

Згідно п.1.2. ст.1 Контракту, повне найменування, кількість і ціна Товару, яка постачається у відповідності з цим Контрактом, інші характеристики Товару вказані в Специфікаціях, в Додатках до Контракту, які є невід'ємною частиною Контракту.

Згідно Додатків від 10 жовтня 2013 року, від 11 листопада 2013 року 26 листопада 2013 року до Контракту №001 від 10 червня 2013 року (Специфікації №2. №3. №4) Відповідач взяв на себе зобов'язання поставити обладнання відповідно до вказаного переліку на загальну суму 35523,50 євро.

На виконання умов Контракту та Додатків від 10 жовтня 2013 року, від 11 листопада 2013 року, 26 листопада 2013 року до Контракту №001 від 10 червня 2013 року (Специфікації №2. №3. №4) Позивач здійснив передплату за обладнання Відповідачу в загальному розмірі 17761,75 євро, у гривневому еквіваленті 307130,60 грн.

Вказана вище обставина підтверджується відповідними Платіжними дорученнями №338 від 28 жовтня 2013 року, №348 від 12 листопада 2013 року. №367 від 02 грудня 2013 року (а. с. 23-25). Відповідно Додатків від 10 жовтня 2013 року, від 11 листопада 2013 року. 26 листопада 2013 року до Контракту №001 від 10 червня 201.3 року (Специфікації №2. №3, №4) строк відвантаження Товару 20 днів з моменту здійснення попередньої оплати в розмірі 50% загальної вартості Специфікації Контракту.

Таким чином, свої обов'язки за договором позивач виконав в повному обсязі, однак відповідачем умови контракту виконані не були, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи наявність достатніх доказів істотного порушення контракту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про розірвання контракту.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Судом встановлено, що контракт № 001 від 10.06.13р., укладений між сторонами по справі, за своєю природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги те, що факт перерахування коштів позивачем підтверджується належними доказами, а саме платіжними дорученнями в іноземній валюті: від 28.10.2013 року на суму 3265 євро; від 12.11.13р. на суму 7992,25 євро; від 02.12.2013 року на суму 6504,50 євро (а. с. 23-25) враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо поставки товару, чим суттєво порушив умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача передплати в сумі 17761,75 євро, що в гривневому еквіваленті складає 307130,60грн., які було перераховано відповідачу в якості передплати правомірна та обґрунтована, тому підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 0,3 % пені в сумі 380997,67грн., в еквіваленті євро складає 22598, 00 євро, у відповідності до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 0,3 % пені в сумі 380997,67грн., в еквіваленті складає 22598,00 євро.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 598, 612, 651 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати Контракт №001 укладений між СИТИ-М ГАБРОВО ЛТД (5300, Болгарія, м. Габрово, вул. Арх. Атанас Донков, будинок 9) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК ТЕХОЛГІЇ ПІДЙОМУ" (62332, Харківська область, Дергачівський р-н, с. Руська Лозова, вул. Бєлгородська, будинок 8, ) 10 червня 2013 року.

Стягнути з СИТИ-М ГАБРОВО ЛТД (5300, Болгарія, м. Габрово, вул. Арх. Атанас Донков, буд. 9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВК ТЕХОЛГІЇ ПІДЙОМУ" (62332, Харківська обл., Дергачівський р-н., с. Руська Лозова, вул. Бєлгородська, буд. 8, ) суму попередньої оплати в розмірі 17761,75 євро (що в гривневому еквіваленті складає 307130,60 грн.), 0,3 % пені в сумі 21033,22 євро (що в гривневому еквіваленті складає 364652,51 грн.), витрати по сплаті судового збору в сумі 13435,66 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко