КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р. Справа№ 904/6026/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Мельник Л.О. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансстандарт-2002» на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2015 року у справі № 904/6026/14 (Суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Металургтрансремонт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансстандарт-2002»

про стягнення 27 283 грн. 69 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.06.2015 року у справі № 904/6026/14 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансстандарт-2002» на користь Публічного акціонерного товариства «Металургтрансремонт» - 27 096 грн. 71 коп. боргу з орендної плати, 184 грн. 49 коп. пені.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2015 року у справі № 904/6026/14 і припинити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, порушує законні права і інтереси відповідача, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 29.07.2015.

Представник позивача 06.07.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судове засідання 29.07.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

05.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Металургтрансремонт» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансстандарт-2002» (орендар) укладено Договір оренди (найму) нежитлового приміщення №161/КО (надалі - Договір) та підписано акт приймання - передачі нежитлового приміщення, згідно з якими орендодавець передав орендарю, а останній - прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення з розташованими в них вантажопідйомними кранами та механізмами за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Конституційна, 23: будівля відділення по фарбуванню тепловозів (інвентарний номер 10018) площею 350 кв.м. для використання у складській діяльності.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони узгодили, що строк дії цього договору з 05.01.2013 до 31.12.2013.

Відповідно до п. 3.2 Договору щомісячна орендна плата визначена сторонами у сумі 7000 грн., у тому числі 1166 грн. 67 коп. ПДВ.

Згідно з п. 3.3 Договору орендар зобов'язаний своєчасно та повному обсязі вносити орендну плату шляхом її перерахування на рахунок орендодавця в строк до 5-го числа поточного місяця (авансом), незалежно від результатів ведення ним статутної діяльності. Орендна плата за користування об'єктом оренди починається сплачуватися з дати підписання актів приймання-передачі в обсягах фактично зайнятої орендарем площі, яка значиться в актах приймання-передачі. Орендар має право вносити орендну плату наперед за квартал та півріччя.

У відповідності до п. 3.5 Договору при припиненні чи розірванні даного договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату по день фактичного повернення об'єкту оренди відповідно до акту приймання-передачі.

Крім того, пунктом 7.1 Договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасного або не у повному обсязі внесення орендної плати або інших, передбачених умовами даного договору платежів, на рахунок орендодавця орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період нарахування пені, за кожен день прострочення.

За період оренди з 05.01.2013 по 30.04.2013 відповідач за умовами Договору зобов'язаний був сплатити позивачу 27096 грн. 71 коп. орендної плати, у тому числі: 6096 грн. 71 коп. за січень 2013 року, 7000 грн. за лютий 2013 року , 7000 грн. за березень 2013 року і 7000 грн. за квітень 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач орендну плату за період оренди з 05.01.2013 по 30.04.2013 позивачу не сплатив, доказів відсутності заборгованості відповідачем не надано.

За прострочення сплати орендної плати за січень, лютий, березень 2013 у період з 15.08.2013 по 05.10.2013 і за прострочення сплати орендної плати за квітень 2013 у період з 15.08.2013 по 05.102013 позивач нарахував відповідачу до сплати 358 грн. 69 коп. передбаченої п. 7.1 Договору пені, із якої згідно із заявою від 21.04.2015 позивач просить стягнути на свою користь лише 186 грн. 98 коп.

Положеннями ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором найму оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на день прийняття рішення судом першої інстанції відповідач не виконав грошові зобов'язання за Договором №161/КО щодо сплати позивачу орендної плати в установлений договором строк у сумі 27096 грн. 71 коп., у тому числі: 6096 грн. 71 коп. за січень 2013 року, 7000 грн. за лютий 2013 року, 7000 грн. за березень 2013 року та 7000 грн. за квітень 2013 року, і тим самим відповідач порушив права позивача на своєчасне одержання вказаної суми орендної плати.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 184 грн. 49 коп. пені, у тому числі: 54 грн. 85 коп. пені за прострочення сплати орендної плати за березень 2013 року за період прострочення з 15.08.2013 по 05.09.2013 і 129 грн. 49 коп. пені за прострочення сплати орендної плати за квітень 2013 року за період прострочення з 15.08.2013 по 05.10.2013.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 27096,71 грн. боргу з орендної плати і 184,49 грн. пені.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що судом не з'ясовано наявність факту фактичного використання орендованого приміщення відповідачем, оскільки ні умовами Договору, ні чинним законодавством не передбачено такої підстави для звільнення від сплати орендних платежів, як відсутність факту використання орендованого майна.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансстандарт-2002» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 04.06.2015 року по справі № 904/6026/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 904/6026/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова