ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Справа № 927/1881/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Чернова Є.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 30.03.2015
у справі№ 927/1881/14 Господарського суду Чернігівської області
за позовомДепартаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси", Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспец",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача:Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівторг"
провизнання недійсним договору,

від прокуратури: Савицька О.В. (посвідчення від 13.03.2013 № 015589), та від представників сторін:
від позивача: не з'явились,
від відповідача 1: не з'явились,
від відповідача 2: Барило О.М. (довіреність від 18.06.2015 № б/н),
від третьої особи: не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації у грудні 2014 року звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси", Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспец" про визнання недійсним договору № 1 про відступлення права вимоги, укладеного 17.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" (відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будспец" (відповідач 2), за яким первісний кредитор (відповідач 1) відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові на підставі договору підряду № 12 від 15.06.2012. Позивач вважає, що договір №1 про відступлення права вимоги від 17.11.2014 не відповідає вимогам закону.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2014 у справі № 927/1881/14 (суддя Михайлюк С.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі № 927/1881/14 (в складі колегії суддів: Алданової С.О. - головуючого, Дикунської С.Я., Коршун Н.М.) у позовних вимогах повністю відмовлено.

Рішення та постанову мотивовано тим, що ненадання документів, які засвідчують права, що передаються не є підставою для визнання договору недійсним.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі № 927/1881/14, Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі № 927/1881/14, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши прокурора, представника відповідача 2, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між ТОВ "Будспеценергоресурси" та Управлінням капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації, яке розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.06.2014 № 303 перейменовано в Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (позивач) 15.06.2012 укладено договір підряду № 12, відповідно до умов якого позивач доручає, а відповідач 1 виконує на свій ризик будівельно-монтажні роботи, а також здає об'єкт в експлуатацію в установлений строк відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, діючих ДБН і правил, інших нормативних актів у будівництві. Предметом договору є реконструкція частини приміщення існуючої ЗОШ І-ІІІ ступеня під одногрупний дошкільний заклад в с. Перелюб по вул. Шевченка, 6 Корюківського р-ну Чернігівської області. Позивач зобов'язався прийняти виконані роботи і оплатити їх згідно з умовами договору (розділ І договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору, фінансування робіт, здійснюється за рахунок бюджетних призначень, наданих для будівництва, реконструкції, ремонту об'єктів соціальної та іншої інфраструктури.

Загальна вартість будівельно-монтажних робіт (та інших витрат), які виконувались відповідачем 1 в 2012 році за договором складає 210000,00 грн. (пункт 2.2. договору).

Відповідно до пунктів 5.1.- 5.3. договору, розрахунки за виконані роботи на об'єкти здійснюються після остаточної здачі виконаних робіт та/або об'єкта, або в іншому порядку, погодженому сторонами. Оплата може проводитися шляхом проміжних платежів за окремі етапи робіт. Відповідач 1 не пізніше 25-го числа звітного місяця, передає уповноваженому представникові позивача акт приймання виконаних робіт (форма № КБ-2в) та довідку про вартість робіт (форма № КБ-3). Позивач до початку виконання робіт перераховує відповідачеві 1 аванс у розмірі 30% від договірної ціни.

Сторонами договору 22.11.2012 підписано акт приймання виконаних будівельних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт. Згідно з актом та довідкою, підрядник здав, а замовник прийняв роботи з реконструкції частини приміщення існуючої ЗОШ І-ІІІ ступеня під одногрупний дошкільний заклад в с. Перелюб, по вул. Шевченка, 6 Корюківського району Чернігівської області на суму 210000,00 грн.

Судами встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будспец" 17.11.2014 укладено договір № 1 відступлення права вимоги, за яким ТОВ "Будспеценергоресурси" (первісний кредитор) відступає, а ТОВ "Будспец" (новий кредитор) набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до договору підряду № 12 з реконструкції частини приміщення існуючої ЗОШ І-ІІІ ступеня під одногрупний дошкільний заклад в с. Перелюб по вул. Шевченка, 6 Корюківського району Чернігівської області від 15.06.2012 (основний договір), що укладений між первісним кредитором та Управлінням капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації, яке з 02.06.2014 перейменовано на Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (боржник).

За договором № 1 про відступлення права вимоги, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника (позивач) сплати грошових коштів у розмірі 178643,17 грн. за виконані первісним кредитором у листопаді 2012 року роботи відповідно до акта приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2012 року форми № КБ-2в від 22.11.2012 згідно з умовами основного договору з урахуванням 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 1.3. договору № 1 про відступлення права вимоги, сума грошових зобов'язань боржника за основним договором, що передаються за цим договором від первісного кредитора до нового кредитора, становить 178643,17 грн., з яких: 147000,00 грн. вартість виконаних робіт, 7176,82 грн. 3% річних від простроченої суми, 24466,35 грн. інфляційні втрати.

Господарські суди дійшли до передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Перелік вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, визначений статтею 203 Цивільного кодексу України, є вичерпним.

Відповідно до положень статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 518 Цивільного кодексу України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Статтею 519 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за недійсність переданої вимоги покладається на первісного кредитора і наявність спору може мати місце лише між ним і новим кредитором, що не стосується прав боржника, які визначені статтею 518 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Судами не встановлено, чи була реєстрація бюджетних фінансових зобов'язань.

Судам належить встановити обставини наявності бюджетних запитів щодо включення до видатків державного бюджету відповідного бюджетного фінансування, наявності відповідного бюджетного призначення, взяття розпорядником відповідного бюджетного зобов'язання з реєстрацією його у встановленому законом порядку.

Під час вирішення спору суди не взяли до уваги наявність підстав для виникнення бюджетних зобов'язань з реєстрації його у встановленому порядку та наявність підстав для бюджетних видатків.

Аналіз наведених доводів у їх сукупності свідчить про неповне з'ясування судами фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, і про порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір.

Згідно з частиною 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду.

Керуючись статями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі № 927/1881/14 Господарського суду Чернігівської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2015 у справі № 927/1881/14 Господарського суду Чернігівської області скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Чернов Є.В.