ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.07.2015 Справа № 905/134/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючої судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання (помічнику судді) Табачнікові В.Г.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АРГО - 93», м. Маріуполь Донецької області

про стягнення заборгованості в розмірі 92 019 425,58 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Цибуля О.В.-за дов.-б/н від 20.04.2015.

Від відповідача: не з'явився.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

27.07.2014р. з 11.20год. по 11.25 год.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Міський комерційний банк", м.Київ звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРГО - 93», м. Маріуполь Донецької області про стягнення заборгованості в розмірі 89 993 280,92 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 1093/980-ЮО від 21.01.2014р.

Ухвалою суду від 27.05.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 905/134/15.

Враховуючи неявку представників сторін, невиконання сторонами вимог ухвали про порушення провадження згідно зі ст. 77 ГПК України судове засідання неоднарозово відкладалось.

В судове засідання 27.07.2015р. з'явився представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви №23/8719 від 08.06.15р. про збільшення позовних вимог.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу.

За змістом ч.3 п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявне в матеріалах справи повернення поштового відправлення, надіслане на адресу реєстрації відповідача та повернуто органом поштового зв'язку з відміткою «за адресою немає», суд робить висновок про належне виконання обов'язку його повідомити про час та місце розгляду справи №905/134/15.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Таким чином, господарським судом було вжито заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 905/134/15 та призначених до розгляду судових засідань ( про день, місце та час кожного судового засідання).

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

15.06.2015р. на адресу суду від позивача надійшла заява №23/8719 від 08.06.15р. про збільшення позовних вимог, в якій останній збільшує суми поточної заборгованості за відсотками та пенею. Просить стягнути заборгованість в розмірі 92 019 425,58 грн., яка складається з простроченої заборгованості по основному боргу у розмірі 58 805 101,20грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 18 741 132,32грн., поточної заборгованості по відсоткам у розмірі 1 089 102,69грн., пені у розмірі 13 384 091,37грн.

Справа розглядається з урахуванням заяви №23/8719 від 08.06.15р. про збільшення позовних вимог.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2014р. між Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний банк" (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арго-93" (далі - позичальник або відповідач) укладено кредитний договір №1093/980-ЮО, відповідно до п.1.1 (в редакції договору №10 від 09.04.2014р. про внесення змін до кредитного договору №1093/980-ЮО від 21.01.2014р.) якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії у сумі, яка не може перевищувати 60 000 000,00 грн., починаючи з 21.01.2014р. на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 1.3. договору дата повернення кредиту - 20.01.2015р. (включно). З п. 1.5. вбачається, що процентна ставка: за користування кредитними коштами складає 26% процентів річних.

Пунктом 3.6. встановлений порядок сплати процентів: щомісячно до 15 числа включно, місяця, наступного за місяцем користування коштами, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та одночасно з остаточним поверненням кредиту, шляхом здійснення безготівкового перерахування на рахунок №01, код банка в системі електронних платежів (код банку 339339). Договорами № 6 від 17.03.2014 року, № 11 від 15.04.2014 року, № 14 від 23.06.2014 року сторони обумовили відстрочку сплати процентів за лютий-травень 2014 р. до 31.07.2014 року.

Відповідно до п.5.3. за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України та ст. 345-346 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Як вбачається зі змісту кредитного договору №1093/980-ЮО від 21.01.2014р., сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаних правочинів. Оскільки сторонами не надано доказів їх припинення або визнання у встановленому порядку недійсними, виходячи зі встановленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, суд вважає вищевказану угоду дійсною та обов'язковими для виконання сторонами.

На виконання умов кредитного договору №1093/980-ЮО від 21.01.2014р. ПАТ "Міський комерційний банк" надав відповідачу у період з 21.01.2014р. по 09.04.2014р. грошові кошти в сумі 58 805 101,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями меморіальних ордерів, виписками по особливому рахунку №01, відкритому в ПАТ «Міський комерційний банк» для обліку наданих кредитів в межах кредитного договору № 1093/980-ЮО. За змістом ст.ст. 1, 9 Закону України „ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" бухгалтерській облік та його відображення у відповідних регістрах обліку є належними доказами, які підтверджують проведення господарської операції. Таким чином, суд вважає доведеним факт надання кредитних коштів відповідачеві в межах укладеного кредитного договору.

Зі змісту договору №1093/980-ЮО від 21.01.2014р. вбачається, що відповідач прийняв на себе зобов'язання до 20.01.2015р. повернути кредит у повному обсязі. Проте, як свідчать матеріали справи відповідач зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, у зв'язку з чим створилась прострочена заборговані в сумі 58 805 101,20 грн.

Як зазначає позивач та не спростовує належними доказами відповідач, наразі в останнього наявна заборгованість за кредитним договором № 1093/980-ЮО від 21.01.2014р., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 58 805 101,20грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 18 741 132,32грн., поточної заборгованості по відсоткам у розмірі 1 089 102,69грн. Зазначена заборгованість підтверджується виписками з особливих рахунків, доданими до матеріалів справи, які, за змістом ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", є належними доказами, які підтверджують наявність/відсутність та розмір відповідної заборгованості. У відповідності до ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Таким чином, суд приймає зазначені документи як належні докази, якими підтверджується спірна заборгованість.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов'язань у відносинах суб'єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

У відповідності до п. 5.3. кредитного договору позивач заявив до стягнення пеню за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 10 475 363,51 грн. та несвоєчасну сплату відсотків в сумі 2 908 727,86 грн. Позивачем доданий до матеріалів позову розрахунок пені, з якого вбачається, що розрахунок пені здійснений за період 21.05.2015 року по 26.05.2015 року.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" запроваджено антитерористичну операцію на території України. Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Зі змісту ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Згідно зазначеного Закону райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

На виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", приписів Закону України "Про боротьбу з тероризмом", керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 7.04.2014 року.

Згідно Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначені заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, а саме накладено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, на примусову реалізацію предметів іпотеки, особливий порядок перереєстрації суб'єктів, тощо. Таким чином, Держава гарантувала визначеним вище суб'єктам пільгові умови виконання зобов'язань, пов'язані із звільненням від відповідальності за порушення зобов'язань, визначених законом.

Згідно витягу з ЄДРЮФОП місцем реєстрації та місцем знаходження відповідача є місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 57, 87515. Інформації щодо зміни місцезнаходження та проведення підприємницької діяльності відповідачем в іншому місці суду не надано.

30.10.2014 року розпорядженням № 1053-р Кабінет Міністрів України на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого увійшло місто Маріуполь.

Розпорядженням від 5.11.2014 року № 1079-р Кабінет Міністрів України зупинив дію зазначеного вище розпорядження.

Проте, відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 10 475 363,51грн., суд виходить з того, що згідно ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" завданням суду при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Гарантоване Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право бути звільненим від відповідальності за невиконання зобов'язань щодо повернення кредиту не може бути ілюзорним.

За змістом п.39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. по справі "Серявін та інші проти України", будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, якою це право встановлено, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Згідно із ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. рішення Європейського суду є джерелом права для національних судів. Враховуючи викладене та принцип верховенства права, закріплений ст.8 Конституції України, суд вважає, що незабезпечення державними органами передумов виконання Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" порушує той самий "справедливий баланс" та не може бути підставою для відмови в захисті прав відповідача судом.

Враховуючи викладене, Наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, Закон України "Про боротьбу з тероризмом",суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та відмовляє в задоволені вимог щодо стягнення пені за кредитом у сумі 10 475 363,52 грн., нарахованої в період проведення антитерористичної операції (21.01.2015-26.05.2015 року).

Перевіривши арифметичний розрахунок пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 2 908 727,86 грн. та період її нарахування з 21.01.2015 по 26.05.2015 року, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. 20.03.2015 року в ПАТ «Міський комерційний банк» розпочата процедура ліквідації (Рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 64 від 20.03.2015 року). Згідно п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільнена від сплати судового збору. За таких обставин та враховуючи прийняте рішення по справі 905/134/15 судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 534, 549-552, 611, 612, 629, §2 глави 71 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 229-234, 345-346 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРГО-93", м. Маріуполь, Донецької області про стягнення заборгованості в розмірі 92 019 425,58 грн., яка складається з простроченої заборгованості по основному боргу у розмірі 58 805 101,20грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 18 741 132,32грн., поточної заборгованості по відсоткам у розмірі 1 089 102,69грн., пені у розмірі 13 384 091,37грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРГО-93" (87515, місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 57, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 33, ) заборгованість за кредитним договором №1093/980-ЮО від 21.01.2014р., яка складається з простроченої заборгованості по основному боргу у розмірі 58 805 101,20грн., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 18 741 132,32грн., поточної заборгованості по відсоткам у розмірі 1 089 102,69грн., пені у розмірі 2 908 727,86 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРГО-93" (87515, місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 57, ) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харькова , банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області , МФО 851011, , рахунок 3002 , код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір в сумі 64760,67 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 27.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну чистини рішення. Повний текст рішення за правилами ст.ст.84-85 ГПК України підписано 03.08.2015р.

Суддя П.В. Демідова