ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2015 року Справа № 904/9239/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідача),

суддів - Герасименко І.М., Сизько І.А.,

при секретарі судового засідання: Валярі М.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача: Новиков С.Ю. представник, довіреність № 1.23-63 від 25.09.14,

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 2693 від 10.11.14,

від третьої особи: Орлянська М.В. представник, довіреність № 25/4/57-Д від 09.04.15,

розглянувши апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015р. у справі №904/9239/14

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль Київської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, АДРЕСА_1третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна фінансова інспекція України, м. Київ

про стягнення 9 877 грн. 64 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015р. у справі №904/9239/14 (суддя Загинайко Т.В.) Державному підприємству обслуговування повітряного руху України відмовлено в задоволенні позову про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 матеріальної шкоди (збитків) у вигляді завищення вартості наданих послуг по договору № від 10.09.2012р.;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо відсутності вини відповідача у завищенні вартості наданих послуг, його протиправної поведінки, а також з того, що виявлені ревізією, яка проводилася третьою особою, порушення не впливають на умови договірних відносин сторін та не можуть їх змінювати;

- не погодившись з прийнятим рішенням, Державна фінансова інспекція України подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;

- у поданій скарзі йдеться про встановлення зустрічною звіркою розрахунків, проведених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Дніпропетровським регіональним структурним підрозділом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відхилення у вартості наданих послуг за 2009-2013р.р. по укладених договорах на суму 86902грн.70коп., що суперечить вимогам п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", про те, що збитки, завдані позивачу підлягають відшкодуванню у зв"язку з наявністю в матеріалах справи достатніх даних згідно з ст.224 Цивільного кодексу України по всіх елементах складу цивільного правопорушення, а саме: по протиправній поведінці - безпідставному включенню до статтей витрат калькуляції вартості однієї нормо-години витрат на паливо через завищення відстані, на яку здійснювалося перевезення працівників підприємства, що призвело до завищення вартості послуг на суму 9877грн.64коп.; по шкідливому результату - збитків у вказаному розмірі, які полягають у витратах позивача на оплату послуг з перевезення за завищеною ціною; по причинно-наслідковому зв"язку - полягає в тому, що оплата послуг за завищеною ціною була здійснена внаслідок вищезазначених дій відповідача, оскільки калькуляція складалася безпосередньо ним, по вині - враховуючи чітке зазначення в договорі графіку та маршруту перевезення службового персоналу, відстань, на яку здійснювалися перевезення працівників, була завищена з вини відповідача, а також про те, що з огляду на положення цієї норми заявлена позивачем до стягнення сума є збитками, які полягають у завищенні вартості наданих послуг з перевезення та підлягає відшкодуванню;

- у додаткових поясненнях скаржник зазначає, що калькулювання виробничої собівартості послуг здійснюється Украерорухом у відповідності до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", згідно з яким виробнича собівартість продукції складається з собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) та виключає прямі матеріальні затрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати, що визначення вартості палива за спірним договором виконано за калькуляцією відповідача з урахуванням вартості 1л палива та норм витрат палива на 100км, встановлених наказом Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998р.;

- позивач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що вартість послуг за укладеним з відповідачем договором була визначена на підставі Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв"язку України від 17.11.2009р. №1175, Методика є обов"язковою для застосування під час встановлення регульованого тарифу органами виконавчої влади та місцевого самоврядування на послуги пасажирського автомобільного транспорту, згідно з Методикою тариф на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень - це вартість замовленої послуги, на те, що розрахунок суми матеріальної шкоди зроблений інспекцією не на підставі перевірки бухгалтерської документації та фактичного виконання умов договору, а математичним шляхом за даними, які містяться в додатках №№1, 2 до договору, між тим, облік наданих послуг відповідно до договору здійснювався щоденно підписанням сторонами замовлення з фіксацією часу надання послуг та щомісяця на підставі акту виконаних послуг, а також на те, що фіксації кілометражу автомобіля в первісній бухгалтерській документації договором не передбачено;

- відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вказуючи, при цьому, на те, що при застосуванні такої міри відповідальності як збитки, протиправна поведінка у договірних відносинах проявляється у невідповідності останньої умовам договору чи порушенні правил здійснення господарської діяльності, але з матеріалів справи не вбачається, які саме умови договору порушені відповідачем, на те, що акт ревізії Держфінінспекції не є беззаперечним доказом, а містить лише припущення третьої особи стосовно завищення відповідачем вартості наданих послуг і відповідальність за можливе порушення відповідачем може настати за наявності рішення компетентного органу з цього питання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2012р. Державним підприємством обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу (замовником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (перевізником) укладено договір №, на підставі якого перевізник зобов"язався організувати та забезпечити безперебійне і своєчасне надання послуг з міських й приміських перевезень пасажирів за спеціальним розкладом (послуг з перевезення службового персоналу замовника), а замовник - приймати і оплачувати надані послуги..

Згідно з п.1.2 договору перелік послуг, які надаються, міститься в додатку №2 до договору.

Відповідно до п.п.3.2.2 п.3.2 договору замовник зобов"язаний та має право затвердити маршрути та розклад руху.

В п.п.4.1, 4.2 договору сторонами узгоджено, що загальна орієнтована ціна договору становить 340000грн.. Ціни на послуги є звичайними і затверджуються перевізником в розрахунку договірної ціни в додатку №1 до договору.

Відповідно до п.5.1 договору оплата вартості наданих послуг здійснюється замовником згідно з рахунком-фактурою, актом приймання-передачі наданих послуг. Акт приймання-передачі послуг оформлюється на підставі талонів замовника (додаток №3) з обов"язковим внесенням маршрутів перевезення та фактичної тривалості рейсу. Сплата проводиться не пізніше двадцяти робочих днів з дати отримання від перевізника рахунку-фактури та підписання сторонами акту приймання-передачі послуг.

П.5.2 договору передбачено, що вартість послуги визначається перевізником в розрахунку (калькуляції) договірної ціни однієї години обслуговування. При виставленні рахунку перевізник повинен виходити з очікуваної тривалості рейсу, яка визначена маршрутом перевезення.

Додатком №1 "Розрахунок вартості за одну годину надання послуг" до договору встановлено, що вартість однієї години обслуговування дорівнює 182грн.86коп. та визначена з урахуванням: прямих витрат - заробітної плати водіїв; нарахування на заробітну плату; палива: норма витрати 100км пробігу - 16.64л, вартість палива 1 літр ДП (з податком на додану вартість) - 10.30; мастильних матеріалів; технічного обслуговування і поточного ремонту; автошин і акумуляторів; виробничої собівартості - амортизації; загальних господарських витрат (2.5 процента прямих витрат); рентабельності - 10 процентів; вартості обслуговування на місяць - 18651грн.71коп..

Додатком №2 "Графік руху перевезення службового персоналу Криворізької СОПР" до договору встановлені маршрути перевезень, найменування зупинок транспорту по цих маршрутах, часи відправлення з кожної із зупинок та довжина маршрутів у кілометрах.

Виходячи з умов договору, відповідач надав, а позивач прийняв якісно і в повному обсязі надані послуги на загальну суму 345605грн.40коп., що підтверджується представленими в матеріалах справи актами виконаних послуг за період з вересня 2012 по серпень 2013р.р., які підписані представниками сторін без заперечень (а.с.55-90).

Матеріали справи свідчать також і про те, що на виконання п.2.34 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України за ІІІ квартал 2013р. проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за період з 01.01.2008 по 31.08.2013р.р..

За результатами ревізії складено акт від 16.12.2013р. №06-21/184.

Вказаним актом зафіксовано завищення вартості послуг, наданих підприємству фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на загальну суму 86902грн.70коп., яка полягає в тому, що до статтей витрат калькуляції вартості однієї нормо-години підприємцем зайво включено витрати на паливо через завищення відстані, на яку здійснювалося перевезення працівників.

Відповідно до акту виявлене завищення призвело до порушення вимоги п.7, 11 П(с)Бо16 "Витрати" та п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому в ході проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслугову-вання повітряного руху України проведено зустрічну звірку з питання документального підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків, проведених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з Дніпропетровським підрозділом підприємства за період з 01.01.2008 по 31.08.2013р.р..

За наслідками зустрічної звірки Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області складено довідку №06-20/92з від 13.11.2013р..

В процесі зустрічної звірки було встановлено, що підприємством, в особі Дніпропетровського структурного підрозділу, та підприємцем ОСОБА_4 протягом грудня 2008 - вересня 2012р.р. були укладені договори на виконання послуг з перевезення пасажирів наземним транспортом, у тому числі, і договір № від 10.09.2012р..

У складеній інспекцією довідці №06-20/92з від 13.11.2013р. розрахунок зайво включених підприємцем витрат виконано станом та за даними калькуляції "Накладні витрати" на 2010рік, виходячи із зазначених в останній витрат на паливо в сумі 9262грн.24коп. при нормі витрат палива на 100км пробігу в обсязі 16,64л. та вартості 1л палива в сумі 5грн.80коп..

Проведеним розрахунком встановлено, що при вказаній вартості палива, нормі витрат палива на 100км і вартості 1л палива пробіг автомобіля повинен складати 9698.18км ((16.64л х 5грн.80коп.): 100 = 0.965грн. та 9262грн.24коп. : 0.965грн.).

Відповідно до графіку (додаток до договору) пробіг автомобіля за вересень 2010р. складав 7040км (248км в робочі дні (22дні) та 198 у вихідні дні (8 днів)). Кількість робочих днів, вихідних та святкових днів вказана у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2008р. №9681/0/14-07/13.

На підставі перелічених даних інспекторами зроблено висновок, що для здійснення пробігу, визначеного графіком, витрати палива становлять 6793грн.60коп. (7040км х 0.965 (вартість палива на 1км).

Отже, на думку інспекторів, зайво включені витрати на паливо дорівнюють 2468грн.64коп. (9262грн.24коп. - 6793грн.60коп.) та, як наслідок, збільшена стаття рентабельності на загальну суму 246грн.86коп. (1698грн.64коп. - 1451грн.20коп.).

Аналогічно проведено перерахунки за кожен місяць періоду з 01.01.2009 по 31.08.2013р.р., які наведені в додатку №1 до довідки.

Згідно з додатком сума зайво включених підприємцем витрат на паливо в період з вересня 2012 по серпень 2013р.р, тобто за договором № 2 від 10.09.2012р. складає 9877грн.64коп..

Викладені обставини слугували визначальними для звернення Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з позовом до господарського суду про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 збитків в сумі 9877грн.64коп..

Як на правові підстави для звернення з позовом підприємство посилалося на положення ст.ст.193, 216, 218, 224 Господарського кодексу України.

За наслідками розгляду позовної заяви підприємства господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 названого Кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст.627 Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст.629 Кодексу визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.611 Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.

За ст.614 Кодексу особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.623 Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За положеннями ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб'єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо досліджуваної справи, то зобов"язання за договором № від 10.09.2012р. в частині надання послуг з перевезення пасажирів та оплати одержаних послуг належним чином виконані сторонами протягом періоду, який був предметом перевірки Державної фінансової інспекції України, претензії сторін щодо надання та оплати послуг відсутні, акти виконаних послуг підписані сторонами без зауважень, а тому в діях відповідача відсутні ознаки порушення господарського зобов"язання.

У цьому зв"язку господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність протиправної поведінки відповідача у відповідних господарських відносинах та його вини у завищенні вартості наданих послуг.

Таким чином, позивачем не доведені обставини щодо наявності в діях відповідача всіх елементів складу правопорушення, які необхідні для застосування до нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Наведені вище висновки відповідають правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 11.06.2015р. у справі №914/4230/14.

Отже виявлені ревізією порушення цілком вірно визнані господарським судом такими, що не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

З огляду на викладене господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника колегією суддів не прийняті до уваги, оскільки наведений у довідці №06-20/93з від 13.11.2013р. математичний перерахунок та порядок такого перерахунку необґрунто-ваний посиланням на будь-які нормативно-правові акти, якими б передбачався останній.

Крім того, вказаний перерахунок проведено, виходячи з вартості 1л палива станом на 10.09.2012р., тобто без урахування фактичних змін вартості палива протягом періоду з вересня 2012 по серпень 2013р.р., в той час як договором передбачена орієнтовна вартість послуг.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що виявлення ревізією вказаних вище порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст.101 -103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

-рішення господарського суду Дніпропетровської області від області від 16.01.2015р. у справі №904/9239/14 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя І.М.Герасименко

Суддя І.А.Сизько

Повна постанова складена 27.07.2015р.