ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Справа № 910/28348/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П. - головуючого (доповідач),
Прокопанич Г.К., Мачульського Г.М.
розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 19.05.2015
у справігосподарського суду м. Києва
за позовомКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Хрещатик"
доКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"
простягнення 292 271 грн. 26 коп.
та за зустрічним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"
доКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Хрещатик"
провизнання доповнення п.2.4 договору від 29.06.2010 №34-5, які внесені протоколом розбіжностей (без дати вчинення) недійсним з моменту його вчинення
за участю представників сторін за первісним позовом:

позивача: Єщенко І.О.( представник за дов. від 18.05.2015 №7)

відповідача: Башинський О.Д.( представник за дов. від 05.01.2015 № 1-03)

/у справі 23.07.2015 оголошувалась перерва до 06.08.2015/

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Хрещатик" (надалі по тексту - КП УЖГ "Хрещатик") звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (надалі по тексту - КП "Київкомунсервіс") про стягнення в примусовому порядку суми боргу в розмірі 292 271 грн. 26 коп.

Ухвалою господарський суд м. Києва від 14.01.2015 у справі №910/28348/14 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву КП "Київкомунсервіс" до КП УЖГ "Хрещатик" про визнання недійсним з моменту його вчинення доповнення п.2.4 договору про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних від 29.06.2010 №34-5.

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.03.2015 з даної справи, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015, первісні позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з КП "Київкомунсервіс" заборгованість у розмірі 200 429, 36 грн., а в іншій частині первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та постановою, КП "Київкомунсервіс" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким зустрічну позовну вимогу задовольнити, мотивуючи скаргу тим, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 29.06.2010 КП УЖГ "Хрещатик" (замовник) та КП "Київкомунсервіс" (виконавець) уклали договір №34/5 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних (надалі по тексту - Договір), який погоджено Головним управлінням комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до умов якого предметом договору є надання виконавцем замовнику послуги по збиранню з місць розташування контейнерів, вивезенню та утилізації або захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних, які накопичуються в зоні обслуговування замовника з дотриманням нормативно-правових актів у сфері послуг з вивезення побутових відходів на умовах даного договору.

Також, 29.06.2010 сторонами складено протокол розбіжностей до Договору, який підписано та скріплено печатками обох підприємств, із зазначенням, що він є невід'ємною частиною договору і складений в двох примірниках по одному для кожної сторони.

Даний протокол доповнює п. 2.4 Договору та встановлює, що 4% з суми, яка надійшла на розрахунковий рахунок виконавця за вивезення побутових відходів на умовах даного договору, залишається у замовника на компенсацію витрат, пов'язаних зі збором та обліком платежів, про що складається відповідний акт наданих послуг та проводяться розрахунки згідно чинного законодавства.

Задовольняючи первісний позов про стягнення боргу за Договором , та відмовляючи у задоволені зустрічного позову про визнання доповнення п.2.4 Договору недійсним, господарський суд попередніх інстанцій виходив з наступного:

- що у відповідності з п. 2.4 Договору із суми 7 306 781, 60 грн. , яка надійшла на рахунок відповідача за первісним позовом за надані ним послуги за період з 01.01.2011 по 31.10.2014., має бути вирахувано 4%, тобто 292 271, 26 грн., що підлягає перерахуванню (залишенню) позивачу (за первісним позовом);

- що положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою КМ України від 10.12.2008 №1070 регулюють відносини між виконавцем/виробником та споживачем житлово-комунальних послуг, тоді як укладений між сторонами з даної справи Договір, регулює відносини між виробником (позивачем) та виконавцем (відповідачем) послуг, а не споживачем, і відповідачем за первісним позовом не доведено наявності у позивача за первісним позовом статусу споживача послуг з вивезення побутових відходів в розумінні названого Закону;

- що безпідставним для визнання недійсним п. 2.4 Договору є посилання відповідача за первісним позовом на те, що тарифом на послугу з вивезення побутових відходів не передбачено компенсації витрат, які встановлені у п. 2.4 Договору від 29.06.2010 №34-5, оскільки вказаним пунктом Договору сторонами врегульовано порядок надання позивачем послуг зі збору та обліку платежів від безпосередніх споживачів комунальних послуг та їх оплати (відшкодування витрат), а не сам тариф за оплату послуг, які надаються відповідачем позивачу щодо вивезення побутових відходів;

- що спірні 4% компенсаційних витрат не є додатковою чи окремою оплатою послуг за договором, і сам відповідач за первісним позовом на це не вказує, а вартість цих компенсаційних витрат охоплюється вартістю послуг за договором, і відповідач за первісним позовом взагалі не веде мову про їх невідповідність затвердженим в установленому порядку тарифам;

- що твердження відповідача за первісним позовом про укладення Договору (у редакції протоколу розбіжностей) з перевищенням повноважень, оскільки за п. 5.2.1 статуту КП "Київкомунсервіс" при укладенні правочинів на суму, що перевищує 100000 грн., необхідне погодження з Головним управлінням комунальної власності м. Києва, є необгрунтованим;

- що Договір був погоджений належним чином, оскільки містить підпис уповноваженої особи та відтиск печатки Головного управління комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

За приписами ст. 84 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На думку колегії судові акти у справі в частині зустрічного позову наведеним вимогам не відповідають.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Однією з підстав визнання недійсним доповнення п.2.4 договору від 29.06.2010 №34-5 за зустрічним позовом КП "Київкомунсервіс" є перевищення останнім своїх повноважень, наданих йому п. 5.2.1 Статуту підприємства, згідно якого правочини на суму, що перевищує 100000,00 грн. погоджуються з Головним управлінням комунальної власності м. Києва, чого в даному випадку за твердженням відповідача за первісним позовом не відбулось, та на підтвердження чого останній надав лист Департаменту комунальної власності міста Києва від 23.01.2015 № 062/12/90-623 згідно якого, за період з 29.06.2010 по 17.12.2014 звернень від КП "Київкомунсервіс" стосовно погодження правочинів до Департаменту не надходило.

Відхиляючи вказаний лист Департаменту комунальної власності м. Києва, як неналежний доказ на підтвердження відсутності необхідного згідно п. 5.2.1 Статуту КП "Київкомунсервіс" погодження, суд попередніх інстанцій послався на відсутність запиту, у відповідь на який складався такий лист, та невизначеність суті запитуваної інформації.

Натомість зміст листа Департаменту комунальної власності міста Києва від 23.01.2015 № 062/12/90-623, беззаперечно свідчить про відсутність звернень від КП "Київкомунсервіс" стосовно погодження правочинів у період, до якого відноситься і укладення спірного Договору з протоколом розбіжностей.

Зворотнього судом попередніх інстанцій не встановлено, а твердження суду про відсутність запиту, у відповідь на який складався такий лист, та невизначеність суті запитуваної інформації наведеного у листі не спростовує.

Слід зазначити, що такий запит, адресований Департаменту комунальної власності м. Києва, було додано КП "Київкомунсервіс" до апеляційної скарги, якому суд 2-ї інстанції в порушення вимог ст. 101 ГПК України належної оцінки не надав.

Також посилання суду попередніх інстанцій на, нібито, погодження Договору належним чином, так як він містить підпис уповноваженої особи та відтиск печатки Головного управління комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), колегія вважає передчасними, оскільки п. 5.2.1 Статуту КП "Київкомунсервіс" вимагає погодження з іншим органом, а саме Головним управлінням комунальної власності м. Києва, на що суди уваги не звернули та оцінки таким відмінностям не надали.

Що ж до відтиску, нібито, печатки Головного управління комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на спірному Договорі, то його якість не дозволяє переконатись в тому, що це печатка саме вказаного органу місцевого самоврядування, на що суд попередніх інстанцій уваги, також, не звернув.

З огляду на викладене, колегія вважає, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджено в повному обсязі матеріали та обставини справи, що мають суттєве значення для розгляду спору.

Враховуючи пов'язаність первісного та зустрічного позовів та порушення господарськими судами вимог ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, постановлені по справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2015 та рішення господарського суду м. Києва від 10.03.2015 у справі № 910/28348/14 скасувати.

Справу направити до господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Головуючий суддя : Г.П. Коробенко

Судді: Г.К. Прокопанич

Г.М. Мачульський