РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015Справа №910/9448/14

За позовомПублічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Аркада»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс»
Простягнення 4 849 110,65 грн.
Колегія суддів у складі: Суддя Спичак О.М. - головуючий

Суддя Мудрий С.М.

Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача: Гуцал М.М.- дов. №46 від 19.08.2014 від 30.06.2015 року;

від відповідача: Ігнатенко О.В.- дов. № 2 від 12.01.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» (далі- Банк, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моноліт плюс» (далі - Забудовник, відповідач) про стягнення 4 849110,65 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 01.08.2007 року укладено Генеральний договір, відповідно до умов якого Забудовник (відповідач) зобов'язувався організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та оформити право власності довірителів на закріплені за ними об'єкти інвестування, банк-управитель зобов'язався своєчасно здійснювати фінансування будівництва на умовах Генерального договору. Генеральний договір укладено у відповідності з положеннями Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», статтею 21 якого передбачено, що за перерахування коштів на фінансування будівництва управитель (позивач) отримує винагороду. Позивач, як управитель ФФБ, надавав відповідачу послугу з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів, не отримуючи винагороди управителя (позивача) за перерахування коштів на фінансування будівництва. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною вимогою до відповідача про стягнення з останнього 4 849 110,65 грн. за надані послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва. Позивач також просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2014 р. порушено провадження у справі № 910/9448/14 та призначено розгляд справи на 06.06.2014 р. о 10:10 год.

03.06.2014 р. через відділ діловодства суду від представника відповідача та 06.06.2014 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які судом досліджені та залучені до матеріалів справи.

06.06.2014 р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. На підтвердження правової позиції, викладеної у відзиві, відповідач надав суду копії договорів банківського рахунку від 30.07.2007 р., від 18.05.2009 р. та копії платіжних доручень за різні періоди, відповідно до яких, на думку відповідача, Забудовник оплатив позивачу послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва.

06.06.2014 р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку із відсутністю предмету спору. На підтвердження відсутності предмету спору відповідач надав копію договору банківського рахунку від 30.07.2007 р. та копії платіжних доручень за різні періоди, відповідно до яких, на думку відповідача, Забудовник (відповідач) оплатив позивачу послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва у розмірі 2%.

06.06.2014 р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення судової експертизи у справі. Зазначеним клопотанням позивач просив суд призначити судову економічну експертизу у справі № 910/9448/14 та навів перелік питань, які, на його думку, мають бути поставлені на вирішення судовому експерту.

У судовому засідання 06.06.2014 р. представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких подані ним клопотання підтримав, проти припинення провадження у справі заперечив.

Представники відповідача надали усні пояснення, відповідно до яких підтримали клопотання про припинення провадження у справі, проти призначення експертизи заперечили.

В судовому засіданні, призначеному на 06.06.2014 р., клопотання відповідача про припинення провадження у справі, подане 06.06.2014 р. через відділ діловодства суду, залучене судом до матеріалів справи та відкладено його розгляд на наступне судове засідання.

Клопотання позивача про призначення судової експертизи, подане 06.06.2014 р. через відділ діловодства суду, також залучене судом до матеріалів справи та відкладено його розгляд на наступне судове засідання.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 06.06.2014 р., та оголосив перерву в судовому засіданні до 24.06.2014 р. о 12:20 год.

В судове засідання, призначене на 24.06.2014 р., представники позивача та відповідача з'явилися.

В судовому засіданні, призначеному на 24.06.2014 р., представник позивача надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 24.06.2014 р., заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, поданому 06.06.2014 р. через відділ діловодства суду, та просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 24.06.2014 р., та оголосив перерву в судовому засіданні до 14.07.2014 р. о 14:50 год.

08.07.2014 року позивач, через відділ діловодства суду подав пояснення у справі, відповідно до яких вказував на безпідставність заперечень відповідача на позов та зазначав про необхідність призначення у справі судової експертизи.

В судове засідання, призначене на 14.07.2014 року, з'явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав клопотання про припинення провадження у справі.

Розглянувши клопотання представника відповідача про припинення провадження, суд не знайшов підстав для його задоволення, у зв'язку з його не обґрунтованістю.

В судовому засіданні, призначеному на 14.07.2014 р., представники позивача та відповідача подали спільне клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом розглянуто та задоволено.

Розгляд клопотання позивача про призначення судової експертизи, подане 06.06.2014 р. через відділ діловодства суду відкладено на наступне судове засідання.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.07.2014 р., та оголосив перерву в судовому засіданні до 28.07.2014 р. о 10:50 год.

15.07.2014 року відповідач через відділ діловодства суду звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності.

Клопотання відповідача залучено до матеріалів справи. Розгляд справи № 910/9448/14 буде здійснюватися з урахуванням клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Через відділ діловодства суду 25.07.2014 р. від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про проведення судової експертизи, а також просив суд відмовити в позові у повному обсязі. Зі змісту зазначених заперечень вбачається, що відповідач вважає клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні, призначеному на 28.07.2014 року, здійснювався розгляд клопотання позивача про призначення у справі судової економічної експертизи, поданого 06.06.2014 року.

Представник позивача підтримав перелік питань, які, на його думку, мають бути роз'яснені судовим експертом, зазначені в клопотанні, поданому 06.06.2014 року через відділ діловодства суду.

Представник відповідача проти призначення у справі судової експертизи заперечував, наданим йому правом не скористався та не надав суду перелік питань, які, на його думку, необхідно поставити на вирішення судового експерта.

Ухвалами суду від 28.07.2014 р. судом було частково задоволено клопотання представника позивача та призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Державному підприємству «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз» та зупинено провадження у справі.

Оскільки Державним підприємством «Київський науково-дослідний інститут незалежних експертиз» була проведена судова експертиза, що підтверджується висновком експерта, а також враховуючи те, що матеріали справи було повернуто до Господарського суду міста Києва, ухвалою суду від 20.05.2015 р. провадження у справі № 910/9448/14 було поновлено.

Відповідно до ст. 4-6Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи категорію спору та те, що спір між сторонами відноситься до складного, ухвалою від 20.05.2015 р. вирішив здійснювати розгляд справи № 910/9448/14 колегіально у складі трьох суддів.

У зв'язку з призначенням колегіального розгляду справи № 910/9448/14, дану справу було передано на автоматизований розподіл для визначення колегії суддів, яким визначено колегію суддів для розгляду справи № 910/9448/14 у складі: суддя Спичак О.М. (головуючий), судді Мудрий С.М., Яковенко А.В.

Ухвалою суду від 25.05.2015 р. справу № 910/9448/14 вищезазначеною колегією суддів було прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 15.06.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 15.06.2015 р. через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі, а в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Відповідно до статті 77 ГПК України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 20.07.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 20.07.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Відповідно до статті 77 ГПК України, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 22.07.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 22.07.2015 р. надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

В судовому засіданні 22.07.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2007 між Акціонерним комерційним банком «Аркада», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» (Банк-управитель) (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Моноліт Плюс» (Забудовник) (далі - відповідач) був укладений Генеральний договір (далі-Договір), за яким відповідач (Забудовник) зобов'язався організувати спорудження об'єктів будівництва у встановлені строки та належної якості, ввести об'єкти будівництва в експлуатацію та оформити право власності довірителів на закріпленні за ними об'єкти інвестування, а банк-управитель - своєчасно здійснювати фінансування будівництва на умовах Генерального договору.

Сторони Генерального договору в п. 1.2. узгодили, що для виконання умов цього договору, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Банк створює Фонд фінансування будівництва за програмою ТОВ «Моноліт Плюс» (відповідача) виду А.

Умовами п. 1.3 договору сторони погодили, що на виконання умов цього Генерального договору сторони будуть укладати Угоди на об'єкт будівництва у порядку, визначеному в розділі 5 цього Генерального договору.

На виконання вимог договору між сторонами 07.08.2007 р. було укладено Угоду № 1-Ф на об'єкт будівництва до Генерального договору від 01.08.2007 р. відповідно до якої Банк замовив у Забудовника організувати спорудження об'єкта будівництва - житловий будинок, розташований за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, ж/м Позняки, мікрорайон 4-А, житловий будинок № 1 (секції 1,2) з вбудованим нежитловим приміщенням.

Вказаний вище об'єкт будівництва введений в експлуатацію, що підтверджується актами державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та сертифікатом відповідності.

Згідно з п. 1.4 договору, невід'ємними частинами цього Генерального договору є додатки до нього, зокрема:

1) Додаток 1 «Порядок взаємодії Банку та Забудовника щодо підготовки та передачі документації за Угодою на об'єкт будівництва»;

2) Додаток 2 «Регламент фінансування будівництва за рахунок ФФБ»;

3) Додаток 3 «Порядок роботи забудовника щодо передачі квартир у власність ФФБ»

Судом встановлено, що Регламент фінансування, який є Додатком 2 до Генерального договору, не містить розміру та порядку отримання позивачем винагороди за перерахування ним відповідачу коштів на фінансування будівництва.

Отже, в Генеральному договорі від 17.05.2004 року та додатках до нього, вартість винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами погоджена не була, рівно як і не був встановлений порядок виплати такої винагороди.

За твердженням позивача, не зважаючи на відсутність у договорі розміру винагороди банку-управителю за надання послуги з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів, відповідач повинен був оплатити надану позивачем послугу.

Однак, за твердженням позивача, відповідач за надану послугу не сплатив, а тому позивач, виходячи зі звичайної ціни винагороди управителя за перерахування коштів на фінансування будівництва, застосовуючи метод порівняльної неконтрольованої ціни (аналогів продажу) визначив, що ціна послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва об'єктів, наданої позивачем відповідачу складає 5 % від суми коштів, перерахованих відповідачу на фінансування будівництва, та становить 4 849 110,65 грн.

06.05.2014 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 1623/12 щодо перерахування протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги на рахунок управителя ФФБ грошових коштів, як винагороди за надання фінансової послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва в сумі 4 849 110,65 грн.

Зазначена вимога позивача відповідачем залишена без належного на те задоволення.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення 4 849 110,65 грн., як винагороди за надання фінансової послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі посилаючись на те, що умовами генеральної угоди взагалі не передбачена винагорода, яку сплачує Забудовник управителю, за послуги з перерахування залучених коштів на фінансування будівництва.

Крім того, в спростування наведених позивачем доводів, відповідач зіслався на те, що оплата послуг за перерахування залучених коштів на фінансування будівництва передбачалась іншими договорами. Зокрема, між ТОВ «Моноліт Плюс» та ПАТ АКБ «Аркада» було укладено Договір банківського рахунку № б/н від 30.07.2007 р. з додатковою угодою та договір банківського рахунку № б/н від 18.05.2009 р.

Додатковою угодою № 1 від 07.08.2007 р. до Договору банківського рахунку № б/н від 30.07.2007 р. (п. 1.1.) доповнено договір пунктом 4.5., в якому передбачено сплату відповідачем послуг банку за здійснення електронних, паперових розрахункових документів переказів у безготівковій формі, пов'язаних із фінансуванням будівництва житла та нежитлових приміщень, за рахунок коштів ФФБ, установників за індивідуальними договорами в розмірі 2 % загальної суми перерахованих платежів за рахунком 9 при кожному перерахуванні.

На виконання зазначеного пункту договору, ТОВ «Моноліт Плюс» сплачувало управителю за послуги з перерахування кошів на фінансування будівництва суму у розмірі 2 % від перерахованої суми.

Таким чином, відповідач вважає, що подаючи позовну заяву про стягнення з ТОВ «Моноліт Плюс» 4 849 110,65 грн. за послуги з перерахування коштів на фінансування будівництва, ПАТ АКБ «Аркада» намагається повторно стягнути з відповідача кошти, які позивачу вже були сплачені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України). Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть також виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Судом встановлено, що відносини, які виникли між сторонами на підставі Договору регулюються також Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

На підставі ст.2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» договір управління майном - договір, за яким установник управління передає управителю у довірчу власність майно з метою досягнення визначених ним цілей та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цим майном.

Згідно зазначеного Закону, договором управління майном для фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ) є договір про участь у ФФБ.

У відповідності до ст.11 Закону фінансова установа, яка відповідає вимогам цього Закону, може за власною ініціативою створити ФФБ. ФФБ не є юридичною особою. ФФБ може бути двох видів - ФФБ виду А та ФФБ виду Б.

Сторони погодили, що ФФБ за програмою відповідача є виду А.

Частиною 3 статті 11 Закону, для ФФБ виду А поточну ціну вимірної одиниці об'єкта будівництва, споживчі властивості об'єктів інвестування та об'єкта будівництва, коефіцієнти поверху та комфортності визначає забудовник, при цьому він приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об'єкта будівництва та зобов'язаний своєчасно ввести його в експлуатацію відповідно до проектної документації і виконати усі необхідні роботи для дотримання технічних характеристик об'єктів інвестування та об'єкта будівництва незалежно від обсягу фінансування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, об'єкти будівництва введено в експлуатацію, що підтверджується актами державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та сертифікатом відповідності.

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» встановлено, що за перерахування коштів на фінансування будівництва управитель отримує винагороду: для ФФБ виду А управителю таку винагороду сплачує забудовник у розмірі, строки та в порядку, погоджені із забудовником при укладанні договору. За погодженням управителя та забудовника, при перерахуванні коштів на фінансування будівництва із фонду фінансування будівництва, управитель може утримувати належну йому винагороду самостійно за рахунок коштів ФФБ.

Як було встановлено судом, ні в Генеральному договорі від 01.08.2007 р., ні в додатках до нього, вартість винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами та порядок її сплати погоджені не були.

Позивач також не надав суду жодних доказів, які б свідчили про будь-які дії позивача, направлені на внесення змін або доповнень до Генерального договору від 01.08.2007 та додатків до нього щодо визначення вартості винагороди управителя ФФБ за перерахування коштів на фінансування будівництва сторонами та порядок її сплати.

З огляду на те, що в Генеральному договорі відсутні положення щодо винагороди, яку забудовник сплачує банку-управителю за послуги з перерахування залучених на фінансування будівництва коштів, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.12.2014 р. у справі № 910/9449/14.

При цьому, посилання відповідача про те, що винагорода за перерахування коштів на фінансування будівництва, що передбачене статтею 21 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» була погоджена сторонами в п. 4.5 Договору банківського рахунку б/н від 30.07.2007 р. та від 18.05.2009 р., а тому право ПАТ «АКБ «Аркада» не порушене та задоволене забудовником в повному обсязі, судом не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Відповідно до ч. 4 ст. 1068 ЦК України, клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Отже, сплата відповідачем послуг банку (позивача) на підставі договору на здійснення банківського рахунку б/н від 30.07.2007 р. та від 18.05.2009 р. є виконанням зобов'язань, які виникли в результаті укладення та виконання саме умов зазначених договорів, і не може розглядатися судом в якості виконання умов Генерального договору від 01.08.2007 р.

Відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності відносно вимог про стягнення 4 849 110,65 грн., як винагороди за надання фінансової послуги за перерахування коштів на фінансування будівництва.

Згідно з п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просив суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, врахувавши підстави позову, зазначені позивачем, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при відмові в задоволенні позову на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

27.07.2015 р.

Колегія суддів у складі

Суддя Спичак О.М. (головуючий)

Суддя Мудрий С.М.

Суддя Яковенко А.В.