ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р.Справа № 922/3418/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВМЗ", м. Дніпропетровськ
до Державного підприємства заводу "Електроважмаш" м. Харків
про стягнення 131631,02 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Сіменцової М.О. довіреність №002 від 12.05.15 р.;

відповідача - Ходарєвої К.Г. довіреність №248-1124 від 23.12.14 р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВМЗ" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Державного підприємства заводу "Електроважмаш", в якій позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 131631,02 грн., з яких 128378,14 інфляційні втрати, 2957,17 грн. - 1% річних, 295,71 грн. - пеня та судовий збір у розмірі 2632,62 грн., посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов'язань згідно договору №238/10-130-ВК від 02.08.13 р., який було укладено між позивачем та відповідачем, а саме щодо порушення строку оплати товару, у зв'язку із чим позивачем нараховані інфляційні втрати, 1% річних та пеня, за строк прострочення оплати. Крім того, позивач просить покласти на у розмірі 2632,62 грн.

Присутній представник позивача у судовому засідання підтримав щзаявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засідання надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій за вх.№30668, в якій відповідач повідомляє, що прострочення проведення оплати за товар було ним допущено з об'єктивних причин, у зв'язку із ситуацією, яка склалася в країни зменшився об'єм замовлень на продукцію на які розраховувало ДП заводу "Електроважмаш". З 01.09.14 р. ДП заводу "Електроважмаш" переведено на неповний робочий тиждень (4 робочі дні). На даний час заборгованість перед позивачем згідно договору погашена. За таких обставин, у зв'язку із тим, що відповідач є державним підприємством, яке на даний час знаходиться у нестабільному фінансовому становищі та змушене працювати не повний робочий тиждень, посилаючись на ст. 233 ГК України просить зменшити розмір штрафних санкцій заявлених позивачем на 80%, тобто стягнути з відповідача 26326,20 грн.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

02.08.2013 року між Державним підприємством завод "Електроважмаш" (далі по тексту - відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Волгоградський металургійний завод "КРАСНИЙ ОКТЯБРЬ"-УКРАЇНА" (далі по тексту - позивач) було укладено договір №238/10-130- ЗК (далі по тексту - договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами договору позивач зобов'язався поставити товари, найменування та кількість яких зазначені в специфікації до договору, а відповідач прийняти та оплатити їх. Позивач свої зобов'язання виконав та постави відповідачу товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними, які містяться у матеріалах справи.

Відповідно до п.4.1 договору оплата товару повинна здійснюватися протягом 60 календарних днів з моменту здійснення поставки.

Відповідач свої зобов'язання виконував не належним чином та здійснював оплату із затримкою, а саме за видатковими накладними: №373 від 11.06.2014р., №377 від 12.06.2014р.; №412 від 26.06.2014р. оплата у встановлений договором строк не була здійснена.

Відповідно до ст.5 ГПК України позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, у зв'язку з чим 02.03.2015 року за вих. № 223 відповідачу було направлено претензію про погашення заборгованості в розмірі 332672,58 грн.

Заборгованість була погашена відповідачем після отримання претензії, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень №320 від 21.01.2015р., № 812 від 05.03.2015р., №12851 від 30.03.2015р., №15403 від 30.04.2015р., №15443 від 30.04.2015р., №15405 від 30.04.2015р.

Оскільки відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати товару, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою про стягнення з відповідача: 128378,14 інфляційні втрати, 2957,17 грн. 1% річних, 295,71 грн. пеня.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 80% до 26326,20 грн.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України надає суду право зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з боржника, якщо він (розмір неустойки) значно перевищує розмір збитків, яких зазнав кредитор внаслідок порушення зобов'язання боржником та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вищенаведене суд може зменшити заявлену суму неустойки (штраф, пеня), але позивачем заявлено до стягнення інфляційні, 1% річних та пеня, хоча й помилково визначені як штрафні санкції. Суд ознайомившись із розрахунком пені у розмірі 295,71 грн., викладений позивачем у позовній заяві, вважає таке нарахування обґрунтованим та таким, що зменшенню не підлягає, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій відмовити.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 11.4 договору встановлено, що за порушення строку оплати передбаченого даним договором постачальник має право пред'явити замовнику вимогу про сплату пені у розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення.

Згідно п.11.5 договору сторонами визначено, що за порушення строку оплати постачальник має право вимагати оплату 1% річних та інфляційні витрати.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 1% річних та інфляційних суд прийшов до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не заперечує прострочення оплати за поставку товару, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства заводу "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, , р/р 39 в АТ "Сбербанк Росії" м. Київ, МФО 320627) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ ВМЗ" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 22, , р/р №7603 в ПАО "Альфа-Банк" м. Київ, МФО 300346) грошові кошти у розмірі 131631,02 грн., з яких 128378,14 інфляційні втрати, 2957,17 грн. - 1% річних, 295,71 грн. - пеня та судовий збір у розмірі 2632,62 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.08.2015 р.

Суддя Ю.В. Светлічний