Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

21 липня 2015р. справа №927/742/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш»,

бульвар 1-го Травня,13, м. Біла Церква, Київська область, 09107

До відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту

сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних

наук України,

вул. Перемоги, 5, с.Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська обл., 16433

про стягнення 132 077грн.20коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: 16.07.2015р. та 21.07.2015р. - Нагапетян Н.О. представник, довіреність від 02.07.2015р.

Від відповідача: 16.07.2015р. - Гнатченко П.М. представник, довіреність №63 від 28.05.2015р., 16.07.2015р. та 21.07.2015р. Серик М.М. представник, довіреність №64 від 28.05.2015р.

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні з 16.07.2015р. по 21.07.2015р. перерви на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. у сумі 51942,72грн. за період з 02.11.2014р. по 05.03.2015р.; 31855,32грн. пені за період з 02.11.2014р. по 05.05.2015р., нарахованої згідно п.7.1 договору; 156,10грн. штрафу згідно п.7.3 договору; 22114,16грн. неустойки, нарахованої згідно п.8.5 договору; 14213,00грн. відшкодування витрат за повернення предмета лізингу згідно п.3.4.6 договору; 11214,27грн. індекс інфляції за період з 02.11.2014р. по 31.03.2015р.; 581,63грн. 3% річних за період з 02.11.2014р. по 05.05.2015р.

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні надали клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволені судом та долучені до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив про отримання 05.02.2015р. від позивача повідомлення №39 про відмову від договору та повернення предмета лізингу. Відповідач вважає, що оскільки позивач відмовився від договору в односторонньому порядку, то лізингові платежі повинні сплачуватися до дати припинення зобов'язань за договором до 05.02.2015р. Відповідач зазначає, що згідно з графіком лізингових платежів підприємство повинно було сплатити 46421,32грн. лізингових платежів, натомість позивач вважає, що сума основного боргу становить 51942,72грн. Відповідач заперечує стосовно суми нарахування пені за договором, зазначивши, що позивач нарахував пеню в розмірі 31855,32грн. всупереч приписам ч.6 ст.232 ГК України та неправомірно нарахував пеню за період з 05.02.2015р. по 05.05.2015р., оскільки договір припинив свою дію 05.02.2015р. Крім того, відповідач не погодився з визначенням позивачем розміру пені не від суми заборгованості, а від вартості лізингу, оскільки це суперечить приписам ч.3 ст.549 ЦК України. Відповідач просив суд при визначенні розміру зменшення пені взяти до уваги, що підприємство належить до державного сектору економіки, що під час збору врожаю вийшла зі строю кукурудзозбиральна машина КМС-6-03 (предмет лізингу), а підприємство виробник ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» у листі 01-970 від 25.12.2014р. фактично відмовило у гарантійному ремонті предмету лізингу, що відповідач наймав іншу зернозбиральну техніку у зв'язку з чим поніс збитки, що відповідач купував нові запчастини, замінив їх і це відображено в акті приймання передачі від 05.03.2015р. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення неустойки у сумі 22114,16грн., фактично нарахованої з 05.02.2015р. по 05.03.2015р., вважаючи, що нарахування неустойки за договором (зобов'язанням), якого не існує, не є правомірним. Відповідач просив суд врахувати, що позивач мав можливість самостійно забрати предмет лізингу вже 15.02.2015р., але не зробив цього, тим самим затягнув перебування предмету лізингу у відповідача до 05.03.2015р. на 20 календарних днів. У поданому відзиві відповідач також заперечує стосовно нарахування та стягнення витрат на транспортування предмета лізингу, зазначивши, що договір припинив свою дію 05.02.2015р., отже позивач повинен вимагати відшкодування збитків, а не стягнення витрат за договором, який припинив свою дію. Відповідач, посилаючись на скрутне матеріальне становище, на наявність кредиторської заборгованості у сумі 19441тис.грн., на отримання позивачем назад предмету лізингу, та вважаючи, що негайне стягнення боргу в повному обсязі може призвести до скорочення кількості працівників відповідача, їх звільнення, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, які заявив до стягнення позивач, та відстрочити виконання рішення суду до 01.09.2015р.

Відповідачем подані письмові пояснення за №69 від 11.06.2015р. з детальним контррозрахунком сум, заявлених до стягнення позивачем, та письмовим обґрунтуванням правової позиції, в яких зазначив, що відповідач перестав сплачувати лізингові платежі з 01.11.2014р.; 05.03.2015р. позивач отримав предмет лізингу, про що свідчить акт приймання-передача предмета лізингу з лізингу. Наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ «Укрсільгоспмаш» обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ДП «ДГ Іванівка», а отже і відсутність права вимагати неоплачену вартість предмету лізингу, такої правової позиції дотримується ВСУ (постанова від 01.10.2013 у справі №11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 у справі №7/5005/2240/2012), рішення якого в силу положень ст.111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України. Відповідач вважає, що позивач має право на стягнення лише річної комісії за супроводження договору лізингу у розмірі 7% згідно п.4.1 договору, як на оплату, яку отримує лізингодавець за укладання та супроводження цього договору. Згідно графіку сплати лізингових платежів відповідач повинен був сплатити комісію у розмірі: 01.11.2014р. - 645,00грн., 01.12.2014р. - 580,50грн., 01.01.2015р. - 516,00грн., 01.02.2015р. - 451,50грн., всього за період з 01.11.2014р. по 01.02.2015р. - у сумі 2193,50грн. Відповідач зазначив, що оскільки він визнає позовні вимоги за основним боргом в сумі 2193,50грн., то пеня згідно п.7.1 договору повинна нараховуватися на суму несплачених лізингових платежів по періодам починаючи з 01.11.2014р. по 05.02.2015р. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період та навів контррозрахунок пені в сумі 1750,84грн. Відповідач зазначив, що нарахування неустойки за договором (п.8.5), якого не існує, не є правомірним, факт отримання лізингодавцем назад предмета лізингу та неповернення ним вже сплачених лізингових платежів дають суду правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки лізингодавець в результаті відмові від договору отримав набагато більше ніж у разі його повного виконання. Крім того, відповідач з огляду на те, що визнає позовні вимоги за основним боргом у сумі 2193,50грн., вважає, що інфляційні витрати та 3% річних повинні нараховуватися на цю суму боргу з дати виникнення прострочки по дату подання позову, що згідно його розрахунку становить відповідно 929,69грн. та 27,20грн. Відповідач визнав позовні вимоги про нарахування штрафу у розмірі 156,10грн. за порушення умов договору стосовно страхування предмета лізингу та просив врахувати фінансовий стан підприємства при винесені рішення.

У додаткових поясненнях №520 від 12.06.2015р. позивач виклав свою позицію стосовно заперечень відповідача проти позову, а саме стосовно суми основного боргу, суми нарахування пені, суми нарахування неустойки за договором, нарахування витрат на транспортування предмету лізингу, зменшення розміру штрафних санкцій, відстрочення виконання рішення суду. У поданих письмових поясненнях позивач не погоджується із запереченнями відповідача проти позову, та щодо зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочки виконання рішення суду.

У додаткових поясненнях №541 від 26.06.2015р. позивач виклав свою позицію щодо заперечень відповідача проти позову та розрахунку суми основного боргу, заявленого до стягнення, вважаючи, що після припинення договору фінансового лізингу від 29.07.2014р. №ФЛ УСМ/2.07-2014 припиняються всі зобов'язання лише в частині наступних періодів, а що стосується порушень за період дії такого договору, то відповідач має у повній мірі нести відповідальність за свої винні дії. Розірвання договору фінансового лізингу за твердженням позивача не тягне за собою автоматичного припинення всіх зобов'язань сторін за договором.

Від відповідача 30.06.2015р. надійшли додаткові письмові пояснення стосовно курсової різниці лізингових платежів, в яких зазначив, що відповідач вважає, що позивач має право на стягнення лише річної комісії за супроводження договору лізингу у розмірі 7% згідно з п.4.1 договору лізингу, як на плату, яку отримує лізингодавець за укладання та супроводження цього договору до дати припинення договору. Також відповідач вважає, що позивач може претендувати на стягнення курсової різниці лише з сум комісії, за умови доведеності ним своєчасного виставлення рахунків-фактур. Окрім того, відповідач вважає, що позивач може претендувати лише на стягнення таких сум з урахуванням курсової різниці: дата сплати лізингового платежу 01.11.2014р. - сума боргу з урахуванням зміни курсу євро 653,50грн., 01.12.2014р. - 677,54грн., 01.01.2015р. - 616,89грн., 01.02.2015р. - 512,61грн., всього 2460,54грн.

Згідно ухвали від 06.06.2015р. суд задовольнив клопотання позивача та відповідно до ст.38 ГПК України витребував від провайдера товариства з обмеженою відповідальністю «УКРНЕТ» (03039 м. Київ, проспект 40 річчя Жовтня,26) відомості з документальним підтвердженням щодо направлення листів (рахунків-фактур) з електронної пошти позивача «» на e-meil відповідача «» та щодо отримання листів з електронної пошти «» на e-meill «», що стосуються предмету спору, а саме: рахунків-фактур: №800 від 01.11.2014р. на суму 11702,08грн. та від №805 від 01.11.2014р. на суму 847,68грн. (за даними позивача направлення відбулося 03.11.2014р.); №896 від 01.12.2014р. на суму 11637,58грн. та №801 від 01.12.2014р. на суму 277,25грн. (за даними позивача направлення відбулося 01.12.2014р.); №1 від 05.01.2015р. на суму 11573,08грн. та №2 від 05.01.2015р. на суму 2003,64грн. (за даними позивача направлення відбулося 08.01.2015р.); №77 від 02.02.2015р. на суму 11508,58грн. та №79 від 02.02.2015р. на суму 2392,83грн. (за даними позивача направлення відбулося 02.02.2015р.).

Представник позивача в судовому засіданні 06.07.2015р. надав клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів у зв'язку з задоволенням клопотання про витребування доказів від провайдера ТОВ «УКРНЕТ».

Ухвалою від 06.06.2015р. суд продовжити строк вирішення спору на 15 днів до 04.08.2015р. включно.

На виконання ухвали суду від 06.07.2015р. від товариства з обмеженою відповідальністю «УКРНЕТ» надійшла інформація за №215/01/01-08 від 15.07.2015р. стосовно відправки листів з електронної поштової скриньки «» на електронну поштову скриньку «», дати відправки 03.11.2014р., 01.12.2014р., 08.01.2015р., 02.02.2015р.

У додаткових поясненнях №590 від 15.07.2015р. позивач виклав свою позицію щодо підстав та порядку визначення курсової різниці при сплаті лізингового платежу, зазначивши, що оскільки курсова різниця є доходом підприємства, який відповідно до податкового законодавства підлягає оподаткуванню (податок на прибуток), ТОВ «Укрсільгоспмаш» при визначенні курсової різниці посилається на лист Міндоходів України від 10.04.2014р. №8414/7/99-99-15-03-01-17.

Відповідачем надані додаткові письмові пояснення за №90 від 16.07.2015р. з додатками стосовно дати встановлення офіційного курсу НБУ гривні до Євро, які судом долучені до матеріалів справи.

Після оголошеної у судовому засіданні 16.07.2015р. перерви від позивача та відповідача заяв та клопотань не надходило.

У судовому засіданні 21.07.2015р. представник позивача повідомив про неможливість надання суду договору та доказів оплати на перевезення предмету лізингу ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод».

Суд відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та відстрочення виконання рішення суду до 01.09.2015р.

Представники сторін у судовому засіданні 21.07.2015р. повідомили про відсутність додаткових документів для дослідження, які стосуються предмету спору.

Розглянувши подані матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, господарський суд встановив:

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в реєстрі значиться товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш», ідентифікаційний код 35964153, місцезнаходження: Київська область, м. Біла Церква, бульвар 1-го Травня, будинок,13.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в реєстрі значиться Державне підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України, ідентифікаційний код 00729853, місцезнаходження: Чернігівська обл., Борзнянський район, с.Іванівка, вул. Перемоги, 5.

29.07.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш» (позивачем у справі) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України (відповідачем у справі) укладено договір фінансового лізингу №ФЛ УСМ /2.07-2014 (надалі - договір) та додатки до нього: «Специфікація. Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу» (додаток №1), «Графік сплати лізингових платежів» (додаток №2).

Відповідно до п.1.1 договору лізингодавець (позивач у справі) передає лізингоодержувачу (відповідачу у справі) у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного лізингоодержувачем, та визначений у додатку №1 до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу», що є специфікацією предмету лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Виробником/постачальником предмету лізингу - є ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» (п.1.3 договору).

Правовідносини лізингу регулюються нормами параграфа 6 глави 58 Цивільного кодексу України, при цьому, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а також загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом, а загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначені Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У п.2.3 договору сторони передбачили, що постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк лізингу, строк передачі і адреси місця передачі предмета лізингу встановлюються Додатком №1 до договору «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу». Передача Предмета лізингу здійснюється на умовах EXW згідно з Міжнародними правилами Інкотермс в редакції 2010 року.

Так, у додатку №1 (а.с.27 т.1) сторони визначили, що предметом лізингу є кукурудзозбиральна машина КМС-6-03 2014 року випуску, ціна з ПДВ та вартість з ПДВ - 156100грн., еквівалент в євро - 9794,41, строк лізингу 12 місяців, перший внесок 15%, курс НБУ - 15,937667, постачальник: товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонський машинобудівний завод», , м. Херсон, вул.Тираспільська, 1.

Відповідно до п. 2.2. договору строк лізингу складає 1 рік та відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами, що укладається у 3 автентичних примірниках.

Згідно п.5.1 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу за актом прийому-передачі в строк до 5 банківських днів, після перерахування платежів в розмірі та в порядку, визначеному п.4.2 договору.

Відповідно до п.4.1 договору за користування предметом лізингу лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, що включають: - попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості предмета лізингу в розмірі 15% його вартості (включаючи ПДВ), на який не нараховується лізинговий платіж в частині одноразової комісії за організацію поставки предмета лізингу; - відшкодування вартості предмета лізингу рівними частинами за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу; - комісію за супроводження договору в розмірі 7% річних від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість; - одноразову комісію за укладення договору фінансового лізингу в розмірі 5% (без ПДВ).

Згідно п.4.2 договору лізингоодержувач після укладання договору на підставі виставленого лізингодавцем рахунку перераховує на рахунок лізингодавця: - попередній платіж в розмірі, визначеному п.4.1 договору; - одноразову комісію за укладання договору в розмірі, визначеному п.4.1 договору. Датою сплати попереднього платежу та одноразової комісії за укладення договору лізингу є дата зарахування коштів на рахунок лізингодавця.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №3 від 14.08.2014р. на суму 23415,00грн. (а.с.82 т.1) - попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості жатки КЗС-6-03 по договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. Відповідач попередній лізинговий платіж в сумі 23415,00грн. сплатив, що підтверджується копією виписки банку від 21.08.2014р. (а.с.83 т.1).

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №4 від 14.08.2014р. на суму 6634,25грн. (а.с.84 т.1) - комісія за супроводження договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. в розмірі 5%. Відповідач комісію в сумі 6634,25грн. сплатив, що підтверджується копією виписки банку від 27.08.2014р. (а.с.85 т.1).

01.09.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш» (лізингодавець), товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Херсонський машинобудівний завод» (постачальник) та державне підприємство «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України (лізингоодержувач) підписали Акт №1 приймання-передачі предмету лізингу (а.с.29 т.1), згідно якого постачальник передав у власність покупцю лізингодавцю для подальшої передачі у користування лізингоодержувачу, а останній відповідно прийняв за договором фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014 року предмет лізингу згідно специфікації з наведеними характеристиками: кукурудзозбиральна машина КМС-6-03 2014 року випуску, зав.№1258 з комплектацією, вартість без ПДВ 130083,33грн., вартість з ПДВ 156100,00грн. Лізингоодержувач шляхом проведення візуального огляду перевірив якість, комплектність, справність та відповідність предмета лізингу умовам договору (у т.ч. відповідність предмета лізингу встановленим лізингоодержувачем умовам та специфікації) та підтвердив, що предмет лізингу відповідає всім вимогам встановленим лізингоодержувачем, специфікацією та договором. Разом з предметом лізингу лізингоодержувачу передано технічна документація - паспорт. Дата підписання Акту прийому-передачі є: для лізингодавця - датою виникнення зобов'язань перед лізингоодержувачем щодо передачі в користування предмета лізингу у відповідності до умов договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р., для лізингоодержувача - датою початку відліку строків для вчинення відповідних дій по страхуванню у відповідності до умов договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до п. 4.3 договору після підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу лізингоодержувач за користування предметом лізингу сплачує лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають: - відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу; - комісію за супроводження договору в розмірі визначеному п.4.1 договору. Черговість сплати лізингових платежів складає один раз місяць в строки визначені «Графіком сплати лізинговий платежів» додатком №2 до договору.

Як свідчать матеріали справи, сторони підписали додаток №2 до договору «Графік сплати лізинговий платежів» (а.с.28 т.1), в якому визначили: вартість предмета лізингу 156100,00грн., в т.ч. ПДВ 26016,67грн.; дата платежу 01.09.2014, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 788,84грн., всього лізинговий платіж 11845,92грн.; дата платежу 01.10.2014, сума відшкодування часини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 709,50грн., всього лізинговий платіж 11766,58грн.; дата платежу 01.11.2014, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 645,00грн., всього лізинговий платіж 11702,08грн.; дата платежу 01.12.2014, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 580,50грн., всього лізинговий платіж 11637,58грн.; дата платежу 01.01.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 516,00грн., всього лізинговий платіж 11573,08грн.; дата платежу 01.02.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 451,50грн., всього лізинговий платіж 11508,58грн.; дата платежу 01.03.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 387,00грн., всього лізинговий платіж 11444,08грн.; дата платежу 01.04.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 322,50грн., всього лізинговий платіж 11379,58грн.; дата платежу 01.05.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 258,00грн., всього лізинговий платіж 11315,08грн.; дата платежу 01.06.2015, сума відшкодування часини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 193,50грн., всього лізинговий платіж 11250,58грн.; дата платежу 01.07.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 129,00грн., всього лізинговий платіж 11186,08грн.; дата платежу 01.08.2015, сума відшкодування частини вартості техніки 11057,08грн., річна комісія 7% - 64,50грн., всього лізинговий платіж 11121,58грн. Всього за рік сума відшкодування частини вартості техніки - 132685,00грн., річна комісія 7% - 5045,82грн., всього лізингові платежі 137730,82грн.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на плату (а.с. 30-33, 86, 88 т.1): №6 від 01.09.2014р. на суму 11845,92грн. (11057,08грн. оплата по лізинговому платежу в частині відшкодування техніки по договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. та 788,84грн. оплата по лізинговому платежу в частині комісії (7%) по договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. станом на 01.09.2014р.); №669 від 01.10.2014р. на суму 11766,58грн. (11057,08грн. поточний лізинговий платіж у частині, що відшкодовує вартість техніки по договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. та 709,58грн. оплата по лізинговому платежу в частині комісії (7%) станом на 01.10.2014р.); №800 від 01.11.2014р. на суму 11702,08грн. (11057,08грн. поточний лізинговий платіж у частині, що відшкодовує вартість техніки по договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. та 645,00грн. оплата по лізинговому платежу в частині комісії (7%) станом на 01.11.2014р.); №896 від 01.12.2014р. на суму 11637,58грн. (11057,08грн. поточний лізинговий платіж у частині, що відшкодовує вартість техніки по договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. та 580,50грн. комісія по лізинговому платежу в частині комісії (7%) станом на 01.12.2014р.); №1 від 05.01.2015р. на суму 11573,08грн. (11057,08грн. поточний лізинговий платіж у частині, що відшкодовує вартість техніки по договору фінансового лізингу та 516,00грн. комісія по лізинговому платежу в частині комісії (7%) станом на 01.01.2015р.); №77 від 02.02.2015р. на суму 11508,58грн. (11057,08грн. поточний лізинговий платіж у частині, що відшкодовує вартість техніки по договору фінансового лізингу та 451,50грн. комісія по лізинговому платежу в частині комісії (7%) станом на 01.02.2015р.).

Як підтверджує відповідач та свідчать матеріали справи, останній здійснив часткову сплату лізингових платежів, а саме: по рахунку №6 від 01.09.2014р. на суму 11845,92грн., по рахунку №669 від 01.10.2014р. на суму 11766,58грн., що підтверджується копіями виписок банку з рахунку від 18.09.2014р. та від 02.10.2014р. відповідно (а.с.87, 90 т.1).

З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідачем не сплачено 44228,32грн. лізингового платежу у частині, що відшкодовує вартість техніки по договору фінансового лізингу, та 2193,00грн. лізингового платежу у частині комісії (7%) згідно рахунків №800 від 01.11.2014р. на суму 11702,08грн.; №896 від 01.12.2014р. на суму 11637,58грн.; №1 від 05.01.2015р. на суму 11573,08грн. та №77 від 02.02.2015р. на суму 11508,58грн.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаного його початок.

У частині 5 ст.254 Цивільного кодексу України встановлено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскільки дати платежу 01.11.2014р. та 01.02.2015р. припадають на вихідні дні, 01.01.2015р. припадає на святковий день, то відповідач зобов'язаний провести розрахунки: у строк 03.11.2014р. по рахунку №800 від 01.11.2014р., у строк 02.02.2015р. по рахунку №77 від 02.02.2015р. та у строк 05.01.2015р. по рахунку №1 від 05.01.2015р.

Відповідно до п. 4.4 договору розмір лізингових платежів встановлюється на дату укладання договору згідно з додатком №2 до договору «Графік сплати лізинговий платежів». Розмір лізингових платежів визначено в національній валюті України - гривні з прив'язкою до офіційного курсу євро, встановленого Національним банком України на дату підписання договору. На день здійснення оплати лізингового платежу його сума, що підлягає до сплати за цим договором змінюється прямо пропорційно до зміни курсу євро щодо гривні України за курсом НБУ без додаткового погодження такої зміни сторонами. Розмір кожного наступного лізингового платежу відображається в рахунку-фактурі, який направляється лізингодавцем засобами електронного зв'язку і складається із суми чергового лізингового платежу та різниці перерахунку попереднього лізингового платежу на день оплати відповідно до зміни курсу євро щодо гривні України за курсом НБУ.

Позивач надав суду розрахунок доплат по лізинговому платежу згідно п.4.4. договору при зміні курсу євро щодо гривні України за курсом НБУ (а.с.105 т.2). В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що враховуючи лист Міндоходів від 08.05.2014р. №8180/6/99-99-19-03-02-16 доходи від реалізації товарів (робіт, послуг), отримані в іноземній валюті і витрати пов'язані з придбанням товарів (робіт, послуг), здійснені в іноземній валюті, слід застосовувати валютний курс, встановлений на 0 годин відповідної доби (доби, протягом якої були здійснені ці операції). На дату підписання договору ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. курс гривні по відношенню до євро встановлений НБУ на момент розрахунку вартості предмета лізингу - 15,937667. Вартість наступного платежу розраховується позивачем за формулою S1= S0/А0хА1, де S0 - первісна вартість поточного лізингового платежу (з комісією) у гривні; S1 - доплата до первісного лізингового платежу на моменту оплати з урахуванням зміни курсу НБУ в євро (в грн.); А1 - курс гривні по відношенню до євро, встановлений НБУ на дату оплаті лізингового платежу; А0 - курс гривні по відношенню до євро, встановлений на момент розрахунку вартості поточного платежу на 29.07.2014р. Одночасно у поданому розрахунку доплат по лізинговому платежу позивач зазначив, що на 01.09.2014р. помилково нарахована сума 1008,78грн. виходячи з курсу 17,294891 (рахунок №670 від 01.10.2014р. на суму 1008,78грн.), яка сплачена відповідачем; на 01.10.2014р. донарахована сума 471,82грн. за вересень згідно курсу на 0,00год - 17,929693грн. за 1 євро та нарахована сума 375,86грн. за жовтень згідно курсу на 0,00год - 16,446760грн. за 1 євро (рахунок №805 від 01.11.2014р. на загальну суму 847,68грн.); на 01.11.2014р. нарахована сума 277,25грн. виходячи з курсу 16,315272грн. за 1 євро (рахунок №801 від 01.12.2014р. на суму 277,25грн.); на 01.12.2014р. нарахована сума 2003,64грн. виходячи з курсу 18,681648грн. за 1 євро (рахунок №2 від 05.01.2015р. на суму 2003,64грн.); на 01.01.2015р. нарахована сума 2392,83грн. виходячи з курсу 19,232908грн. за 1 євро (рахунок №79 від 02.02.2015р. на суму 2392,83грн.), загальна сума боргу з доплати при зміні курсу євро - 5521,40грн.

Позивачем на підтвердження курсу гривні до євро по Національному банку України станом на 0,00год. подана довідка відділення «Кредитний центр «Білоцерківський» ПАТ «ВТБ БАНК» за вих.№459/129-2 від 28.05.2015р. (а.с.128 т.1), в якій повідомляється, що курс гривні до євро станом на 0,00год становив: 29.07.2014р. - 15,937667грн. за 1 євро; 01.09.2014р. - 17,929693грн. за 1 євро; 01.10.2014р. - 16,446760грн. за 1 євро; 01.11.2014р. - 16,315272грн. за 1 євро; 01.12.2014р. - 18,681648грн. за 1 євро; 01.01.2015р. - 19,232908грн. за 1 євро.

Як свідчать матеріали справи, за домовленістю сторін у додатку №1 «Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу» та у додатку №2 «Графік лізингових платежів» зазначено курс НБУ гривні до євро на дату підписання договору 29.07.2014 року - 15,937667грн. за 1 євро, що відповідає курсу гривні до євро станом на 0,00год встановленого Національним банком України.

За таких обставин, відповідачем безпідставно в односторонньому порядку при здійсненні контррозрахунку сум курсової різниці (а.с.161 т.2), на яку згідно позиції відповідача може претендувати позивач, застосовано курс гривні до євро на дату підписання договору 29.07.2014 року у розмірі 16,103069грн. за 1 євро.

Відповідач у своєму контррозрахунку, зазначає, що повинен застосовуватися офіційний курс НБУ гривні до євро на 14год дати платежу, обґрунтовуючи свою позицію Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», який затверджено Наказом Міністерства фінансів України 10.08.2000 №193, та вказує, що офіційний курс євро на дату укладання договору становить 16,103069, офіційний курс євро на дату лізингового платежу 01.11.2014р. - 16,315272, на 01.12.2014р. - 18,794920, 01.01.2015р. - 19,232908, на 01.02.2015р. - 18,282570.

Дослідивши наведені позивачем та відповідачем розрахунки доплат по лізинговому платежу згідно п.4.4 договору №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. (курсової різниці) та застосовані сторонами показники курсу гривні до євро, суд встановив, що відповідачем застосовано такі ж самі показники, що і позивачем, за виключенням станом на 01.12.2014р., де відповідачем застосовано курс гривні до євро у розмірі 18,794920грн. за 1 євро., що більше ніж курс гривні до євро застосований позивачем (01.12.2014р. - 18,681648грн. за 1 євро).

Приймаючи до уваги, що за умовами договору різниця перерахунку попереднього лізингового платежу визначається станом на день платежу відповідно до зміни курсу гривні до іноземної валюти - євро, що у договорі сторонами зазначено курс НБУ гривні до євро станом на 0,00год на дату підписання договору 29.07.2014 року, суд доходить висновку щодо правомірності застосування позивачем при розрахунку доплат курсу гривні до євро, встановленого Національним банком України станом на 0,00год відповідної доби.

Суд звертає увагу на те, що наказ Міністерства фінансів України від 10.08.2000р. №193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», на який відповідач посилається у своїх запереченнях, жодних чином не регулює зобов'язальних відносин сторін, які засновані на договорі фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р., а тому заперечення відповідача щодо застосованих позивачем показників курсу гривні до євро є безпідставними.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на доплату по лізинговому платежу згідно п.4.4 договору №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р.: №670 від 01.10.2014р. на суму 1008,78грн.; №805 від 01.11.2014р. на суму 847,68грн.; №801 від 01.12.2014р. на суму 277,25грн.; №2 від 05.01.2015р. на суму 2003,64грн.; №79 від 02.02.2015р. на суму 2392,83грн. (а.с.34- 37, 89 т.1).

На підтвердження направлення засобами електронного зв'язку на e-meil «» відповідача рахунків, зокрема: №805 від 01.11.2014р. на суму 847,68грн.; №801 від 01.12.2014р. на суму 277,25грн.; №2 від 05.01.2015р. на суму 2003,64грн.; №79 від 02.02.2015р. на суму 2392,83грн., позивачем надані до матеріалів справи роздруківки з електронної пошти позивача «» (а.с.52-56 т.2) за 03.11.2014р. час 13:39:36, за 01.12.2014р. час 14:07:14, за 08.01.2015р. час 10:25:06, за 02.02.2015р. час 15:46:41 з відображенням текстів рахунків.

Заперечення відповідача щодо направлення позивачем по електронній пошті рахунків №805 від 01.11.2014р. на суму 847,68грн.; №801 від 01.12.2014р. на суму 277,25грн.; №2 від 05.01.2015р. на суму 2003,64грн.; №79 від 02.02.2015р. на суму 2392,83грн. на оплату курсової різниці (доплати по лізинговому платежу згідно п.4.4 договору №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р.) спростовується інформацією, яка надійшла до суду на виконання ухвали від 06.07.2015р. від товариства з обмеженою відповідальністю «УКРНЕТ» за №215/01/01-08 від 15.07.2015р., в якій повідомляється про направлення листів з електронної поштової скриньки позивача «» на електронну поштову скриньку відповідача «», дати відправки відповідно 03.11.2014р. час 13:39:36, 01.12.2014р. час 14:07:14, 08.01.2015р. час 10:25:06, 02.02.2015р. час 15:46:41.

Враховуючи умови договору та строки направлення позивачем відповідачу рахунків на оплату, суд доходить висновку, що відповідач повинен був здійснити оплату рахунків: №805 від 01.11.2014р. - 03.11.2014р. (дата виникнення заборгованості з 04.11.2014р.), №801 від 01.12.2014р. - 01.12.2014р. (дата виникнення заборгованості з 02.12.2014р.), №2 від 05.01.2015р. - 08.01.2015р. (дата виникнення заборгованості з 09.01.2015р.), №79 від 02.02.2015р. - 02.02.2015р. (дата виникнення заборгованості з 03.02.2015р.).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем проведена оплата по рахунку №670 від 01.10.2014р. на суму 1008,78грн., що підтверджується копією виписки банку від 02.10.2014р. (а.с.90 т.1), решта рахунків на суму доплати по лізинговому платежу залишені відповідачем без оплати.

У відповідності до приписів ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України відповідачем на час розгляду справи не надано доказів щодо проведених оплат сум відшкодування частини вартості техніки (предмету лізингу), річної комісії (7%), доплат по лізинговому платежу згідно п.4.4 договору №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р.

Матеріалами справи підтверджується направлення позивачем та отримання відповідачем претензій №742 від 19.11.2014р. та №908 від 17.12.2014р. про невиконання лізингоодержувачем договірних зобов'язань та сплату штрафних санкцій, які залишені відповідачем без задоволення.

Частинами 2 та 3 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмету лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочка сплати становить більше 30 днів. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалась або могла довідатися про таку відмову.

Згідно п.8.3 договору лізингодавець має право повністю або частково відмовитися від договору, зокрема, у зв'язку з несплатою лізингоодержувачем протягом 30 календарних днів лізингового платежу з його вини. При цьому договір вважається розірваним в день отримання вказаного листа лізингоодержувачем, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення або якщо такого повідомлення не отримано протягом 20-ти календарних днів з дати відправлення - починаючи з 21-го дня дати відправлення цінного листа з повідомленням про відмову від договору на адресу лізингоодержувача.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Керуючись пунктом 8.3 договору, лізингодавець повідомив лізингоодержувача про відмову від договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. і вимагав повернення предмета лізингу: кукурудзозбиральної машини КМС-6-03 зав.№1258, 2014 року випуску в технічно справному та комплектному стані разом з технічною документацією на неї, в строки визначені договором за адресою: м. Херсон, вул.Тираспольська, 1 (майданчик ТОВ «Укрсільгоспмаш»).

Адресовані позивачем відповідачу повідомлення про відмову від договору та повернення предмету лізингу №39 від 29.01.2015р., вимога про сплату боргу з урахуванням штрафних санкцій та проведення кінцевих взаєморозрахунків №40 від 29.01.2015р. отримані відповідачем 05.02.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №3148 та відповідачем.

За таких обставин договір фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. є розірваним з вдень отримання відповідачем такої вимоги, тобто з 05.02.2015р.

Згідно п.8.5 договору лізингоодержувач протягом 10 календарних днів після отримання цінного листа лізингодавця з повідомленням про відмову від договору зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу в технічно справному і комплектному стані на підставі акту приймання-передачі та сплатити заборгованість згідно чергових лізингових платежів та неустойку в розмірі подвійного лізингового платежу за фактичний строк користування предметом лізингу до моменту прийняття предмета лізингу лізингодавцем.

Лізингоодержувач відповідно до п.3.4.5 договору зобов'язаний за власні кошти у разі дострокового припинення дії договору у строки, вказані у п.8.5 договору, доставити предмет лізингу до визначеного лізингодавцем місця передачі.

За умовами п.3.4.6 договору лізингоодержувач зобов'язаний протягом 10 календарних днів після отримання вимоги лізингодавця, надіслану згідно п.8.5 договору, повернути предмет лізингу у визначене лізингодавцем місце разом з технічною документацією, одержаною від постачальника, згідно Акту в технічно справному та комплектному стані. Вказана вимога направляється, зокрема, в разі несплати частково або повністю лізингових платежів протягом 30 календарних днів. Якщо предмет лізингу не повернуто у вказані строки, лізингодавець повідомляє письмово лізингоодержувача про підготовку предмету лізингу на визначену дату, час та місце на території лізингоодержувача для самостійного (особистого) повернення предмету лізингу на склад лізингодавця. Витрати пов'язані з транспортуванням предмету лізингу та відрядженнями працівників лізингодавець компенсує шляхом пред'явлення рахунку до лізингоодержувача, якій останній повинен оплатити у безспірному порядку протягом 3-х банківських днів з дати виставлення рахунку. При поверненні сторони підписують Акт прийому-передачі предмету лізингу. Акт підписується в складі комісії, яка засвідчує загальний та технічний стан повернутого предмета лізингу.

Як свідчать матеріали справи, відповідач протягом 10 календарних днів після отримання вимоги лізингодавця (у строк 16.02.2015р.) предмет лізингу не повернув.

02.03.2015р. позивачем було направлено відповідачу повідомлення за вих.№136 про підготовку предмета лізингу до повернення, в якому було визначено дату передачі 05.03.2015р., місце передачі Борзнянський р-н, с.Іванівка, вул.Перемоги,5. Вказане повідомлення отримане відповідачем 05.03.2015р. згідно поштового повідомлення №467.

Згідно двостороннього Акту приймання-передачі предмету лізингу з лізингу від 05.03.2015р. лізингоодержувач повернув (директор Половік М.В.), а лізингодавець (члени комісії Коломієць О.В., Радчук В.В., Шляховер С.В.) прийняв з лізингу предмет лізингу згідно договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. (а.с.38-40 т.1).

Позивач просить стягнути з відповідача 14213,00грн. відшкодування витрат за повернення предмета лізингу згідно п.3.4.6 договору, з яких: витрати на відрядження працівників - 1030,00грн.; оплата за автотранспортні послуги - 13183,00грн., що включає: рахунок-фактуру №Ф-00000215 від 03.03.2015р. на суму 6588,00грн., рахунок-фактуру №Ф-00000216 від 03.03.2015р. на суму 3355,00грн., рахунок-фактуру №187 від 13.03.2015р. на суму 3240,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог про відшкодування витрат за повернення предмета лізингу позивач посилається на: рахунок-фактуру приватного підприємства «ФАНГ» №Ф-00000215 від 03.03.2015р. на суму 6588,00грн. передплати за автотранспортні послуги а/м Mersedes-1314» д/н 17231КМ, 610км по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква; Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Ф-00000232 від 05.03.2015р. на суму 6588,00грн., укладений між ТОВ «Укрсільгоспмаш» та ПП «Фанг» на автотранспортні послуги а/м Mersedes-1314» д/н 17231КМ, 610км по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква; рахунок-фактуру приватного підприємства «ФАНГ» №Ф-00000216 від 03.03.2015р. на суму 3355,00грн. за автотранспортні послуги а/м «Daewoo Leqanza» д/н 5356 СВ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква; Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Ф-00000229 від 06.03.2015р. на суму 3355,00грн., укладений між ТОВ «Укрсільгоспмаш» та ПП «Фанг» на автотранспортні послуги а/м «Daewoo Leqanza» д/н 5356 СВ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква; рахунок-фактуру ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» №187 від 13.03.2015р. на суму 3240,00грн. за вантажні перевезення транспортним засобом (перевезення КМС-6-03 м.Біла Церква); Акт №62 від 17.03.2015р. про надання послуг на суму 3240,00грн., укладений між ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод» та ТОВ «Укрсільгоспмаш» на вантажні перевезення транспортним засобом (перевезення КМС-6-03 м.Біла Церква - м. Херсон); договір про надання транспортних послуг №01/06/12-2 від 01.06.2012р. з додатками, укладений між позивачем та приватним підприємством «ФАНГ»; талон замовника до подорожнього листа №271 на період виконання робіт по перевезенню 04-05 березня 2015р. автомобілем МВ-1314 д/н 17231 КМ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква 610км; талон замовника до подорожнього листа №273 на період виконання робіт по перевезенню 05-06 березня 2015р. автомобілем «Daewoo Leqanza» д/н ФІ5356 СВ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква; подорожній лист службового легкового автомобіля №273 від 05.03.2015р. на автомобіль «Daewoo Leqanza» д/н ФІ5356 СВ; подорожній лист вантажного автомобіля №271 від 04.03.2015р. на автомобіль МВ-1314 д/н 17231 КМ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква; товарно-транспортну накладну №П31 від 04.03.2015р. на автомобіль МВ-1314 д/н 17231 КМ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква з відміткою відповідача про здачу кукурудзозбиральної машини КМС-6-03 2014 року випуску №1258, в т.ч. місце №1, №2 та №3, (а.с.79, 81, 129-133 т.1, а.с.57-64, 140 т.2), копії яких додані до матеріалів справи.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №217 від 23.03.2015р. на суму 14213,00грн. (а.с.78 т.1) - відшкодування витрат, пов'язаних з поверненням предмету лізингу згідно договору №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р., та направлено вимогу про відшкодування витрат за повернення предмета лізингу №209 від 23.03.2015р., які отримані відповідачем 26.03.2015р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №700.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в обумовлені договором строки рахунок №217 від 23.03.2015р. не оплатив, та заперечує проти вимог позивача про стягнення 14213,00грн. відшкодування витрат, пов'язаних з поверненням предмету лізингу, посилаючись на припинення дії договору 05.02.2015р.

Витрати на відрядження Коломієць О.В., Радчук В.В., Шляховер С.В. щодо повернення предмету лізингу підтверджується відповідними посвідченнями про відрядження, звітами про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 10.03.2015р.: №37 на суму 70,00грн., №38 на суму 70,00грн., №39 на суму 890,00грн., та проїзними документами (білети на автобус з датами відправки 04.03.2015р. та 05.03.2015р.), виписками банку від 04.03.2015р., 10.03.2015р. щодо виплати коштів на відрядження, відомістю №119 від 04.03.2015р. та №123 від 10.03.2015р. (а.с.72-77, 143 т.1, а.с.67, 71-73 т.2), копії яких додані до матеріалів справи.

Перерахування коштів позивачем на рахунок ПП «Фанг» в розмірах 3355,00грн. та 6588,00грн. за автотранспортні послуги підтверджується випискою банку від 04.03.2015р. (а.с.134-136 т.1).

Під час розгляду справи позивачем не надано доказів перерахування коштів у сумі 3240,00грн. за вантажні перевезення транспортним засобом ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний завод». За таких обставин та з огляду на приписи ст.33 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено понесення витрат у сумі 3240,00грн. по маршруту м.Біла Церква - м. Херсон за транспортування предмету лізингу під час його повернення від відповідача.

Враховуючи, що за умовами п.3.4.6 договору відповідач зобов'язався компенсувати позивачу витрати, пов'язані з транспортуванням предмета лізингу та відрядженням працівників лізингодавця для його повернення у випадку не здійснення лізингоодержувачем самостійного повернення предмету лізингу протягом 10 календарних днів (п.3.4.5 та 8.5. договору), суд доходить висновку, що витрати позивача у сумі 3355,00грн. за автотранспортні послуги а/м «Daewoo Leqanza» д/н 5356 СВ по маршруту м.Біла Церква - с.Іванівка, Борзнянський р-н. - м.Біла Церква є витратами які пов'язані з перевезенням членів комісії - працівників позивача для повернення предмету лізингу, та не є витратами пов'язаними саме з транспортуванням предмету лізингу, одночасно витрати у сумі 3355,00грн. також не є витратами на відрядження працівників. Позивач самостійно визначив спосіб прибуття своїх працівників (переїзд а/м «Daewoo Leqanza» д/н 5356 СВ) для вирішення питання по поверненню предмету лізингу від відповідача, і між сторонами відсутня домовленість щодо відшкодування відповідачем витрат, пов'язаних з прибуттям працівників позивача, які не відносяться до складу витрат на відрядження.

Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги наявність домовленості між сторонами щодо відшкодування витрат (п.3.4.6 договору), доведеність позивачем належними та допустимими доказами понесення витрат на відрядження працівників у сумі 1030,00грн. та витрат на безпосереднє транспортування предмету лізингу від відповідача до позивача на суму 6588,00грн., суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за повернення предмета лізингу підлягають частковому задоволенню на загальну суму 7618,00грн., в решті позовні вимоги задоволенню не підлягають. Заперечення відповідача проти позову в частині стягнення витрат пов'язаних з транспортуванням та відрядженням працівників, спростовуються матеріалами справи та вище наведеним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача 51942,72грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р., з яких: 44228,32грн. відшкодування частини вартості предмета лізингу за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р., 2193,00грн. комісія (7%) за супроводження договору за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р., 5521,40грн. доплата до первісного лізингового платежу на момент оплати з урахуванням зміни курсу НБУ в євро (оплата різниці перерахунку попереднього лізингового платежу на день оплати відповідно до зміни курсу євро щодо гривні за курсом НБУ) за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 05.02.2015р. договір лізингу було в односторонньому порядку розірвано з ініціативи лізингодавця, в зв'язку з неналежним виконанням лізингоодержувачем умов договору в частині сплати лізингових платежів.

Частиною 2 ст.653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За приписами ч.3 статті ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором .

А згідно із ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, наслідком розірвання договору фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 29.10.2013 у справі №7/5005/2240/2012 та від 01.10.2013 у справі №11/5005/2290/2012, які в силу положень ст.11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, у сумі 44228,32грн. є безпідставними.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу 2193,00грн., тобто в частині лізингового платежу зі строком оплати 01.11.2014р. - 645,00грн., 01.12.2014р. - 580,50грн., 01.01.2015р. - 516,00грн., 01.02.2015р. - 451,50грн., яка є комісією за супроводження договору у розмірі 7% річних, підлягають задоволенню у повній сумі за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача такої складової частини боргу, як доплата по лізинговому платежу згідно п.4.4 договору за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р. підлягає частковому задоволенню у сумі 1069,59грн. з огляду на те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, а відповідно відсутня правова підстава для нарахування доплати (курсової різниці) по лізинговому платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу, за виключенням доплати у сумі 471,82грн., нарахованої на лізинговий платіж у розмірі 11845,92грн. зі строком платежу 01.09.2014р., який фактично оплачений відповідачем 18.09.2014р., та у сумі 375,86грн., нарахованої на лізинговий платіж у розмірі 11766,58грн. зі строком платежу 01.10.2014р., який фактично оплачений відповідачем 02.10.2014р. За таких обставин, нарахування доплати по лізинговому платежу підлягає на суму комісії за супроводження договору зі строком оплати 01.11.2014р. - 645,00грн., 01.12.2014р. - 580,50грн., 01.01.2015р. - 516,00грн. виходячи із курсу гривні до євро станом на 0,00год: 29.07.2014р. - 15,937667грн. за 1 євро; 01.09.2014р. - 17,929693грн. за 1 євро; 01.10.2014р. - 16,446760грн. за 1 євро; 01.11.2014р. - 16,315272грн. за 1 євро; 01.12.2014р. - 18,681648грн. за 1 євро; 01.01.2015р. - 19,232908грн. за 1 євро.

Здійснивши перерахунок доплати по лізинговому платежу (курсова різниця) суд доходить висновку, що згідно рахунку: №801 від 01.12.2014р. підлягає сплаті 15,28грн. (645,00грн. : 15,937667грн. за 1 євро х 16,315272грн. за 1 євро - 645,00грн.); №2 від 05.01.2015р. підлягає сплаті 99,94грн. (580,50грн. : 15,937667грн. за 1 євро х 18,681648грн. за 1 євро - 580,50грн.); №79 від 02.02.2015р. підлягає сплаті 106,69грн. (516,00грн. : 15,937667грн. за 1 євро х 19,232908грн. за 1 євро - 516,00грн.).

Таким чином, загальна сума боргу з доплати по лізинговому платежу при зміні курсу євро становить 1069,59грн. (471,82грн.+375,86грн.+15,28грн.+99,94грн.+106,69грн.).

З огляду на вище наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу №ФЛ УСМ/2.07-2014 від 29.07.2014р. підлягають частковому задоволенню у сумі 3262,59грн., з яких: 2193,00грн. комісія (7%) за супроводження договору за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р., 1069,59грн. доплата по лізингового платежу у зв'язку із зміною курсу євро за період з 02.11.2014р. по 03.02.2015р., які відповідач був зобов'язаний сплатити протягом 10 календарних днів після отримання цінного листа з повідомленням про відмову від договору. В решті стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, має на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 11214,27грн. індекс інфляції за період з 02.11.2014р. по 31.03.2015р.; 581,63грн. 3% річних за період з 02.11.2014р. по 05.05.2015р., нарахованих від суми щомісячного боргу зі сплати лізингових платежів у розмірі визначеному у додатку №2 до договору та доплати до лізингового платежу (курсова різниця).

Дослідивши поданий позивачем розрахунок індексу інфляції, суд, здійснивши його перерахунок, доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Так, за прострочку сплати 2193,00грн. комісії (7%) за супроводження договору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції у сумі 488,03грн. за період листопад 2014р.-березень 2015р.; за прострочку сплати 1069,59грн. доплати по лізинговому платежу у зв'язку із зміною курсу євро з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції у сумі 264,25грн. за період листопад 2014р.-березень 2015р., а всього 752,28грн.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд, здійснивши його перерахунок, доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Так, за прострочку сплати 2193,00грн. комісії (7%) за супроводження договору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 25,60грн. за період 04.11.2014р. по 05.05.2015р., у тому числі нарахованих: на суму 645,00грн. за період з 04.11.2014р. по 05.05.2015р., що становить 9,70грн., на суму 580,50грн. за період з 02.12.2014р. по 05.05.2015р., що становить 7,40грн., на суму 516,00грн. за період з 06.01.2015р. по 05.05.2015р., що становить 5,09грн., на суму 451,50грн. за період з 03.02.2015р. по 05.05.2015р., що становить 3,41грн. За прострочку сплати 1069,59грн. доплати по лізинговому платежу у зв'язку із зміною курсу євро з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 14,71грн. за період 04.11.2014р. по 05.05.2015р., у тому числі нарахованих: на суму 847,68грн. за період з 04.11.2014р. по 05.05.2015р., що становить 12,75грн., на суму 15,28грн. за період з 02.12.2014р. по 05.05.2015р., що становить 0,19грн., на суму 99,94грн. за період з 09.01.2015р. по 05.05.2015р., що становить 0,96грн., на суму 106,69грн. за період з 03.02.2015р. по 05.05.2015р., що становить 0,81грн.

Всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 40,31грн.

В решті стягнення індексу інфляції та 3% річних відмовити у зв'язку з тим, що їх нарахування має здійснюватись на лізинговий платіж у частині комісії (без урахування відшкодування частини вартості об'єкта лізингу) та доплати по лізинговому платежу (без урахування відшкодування частини вартості об'єкта лізингу).

Позивач просить сягнути з відповідача 31855,32грн. пені за період з 02.11.2014р. по 05.05.2015р., нарахованої згідно п.7.1 договору від вартості предмета лізингу; 22114,16грн. неустойки нарахованої згідно п.8.5 договору.

Відповідно до п.7.1 договору за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від вартості предмета лізингу сплачує лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкції може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товару (робіт, послуг).

Відповідно до частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. ст. ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу.

За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність здійснення перерахунку заявленої до стягнення позивачем суми пені, виходячи із суми простроченого платежу та подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, з урахуванням даної норми з 05.02.2015р. відсутні підстави вважати діючим п.7.1. договору, який є підставою для нарахування пені, оскільки необхідними елементами для застосування відповідальності у вигляді пені, яка нараховується за триваюче порушення, тобто визначається щоденно, є наявність прострочення та правової підстави для застосування пені, то припинення дії п.7.1. договору свідчить про відсутність сукупності елементів необхідних для нарахування пені.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за період по 04.02.2015р.

Посилання позивача на п.7.7 договору, яким передбачено нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов'язань на всю несплачену суму і припинення їх нарахування тільки в разі виконання зобов'язань в повному обсязі, судом не приймається, оскільки ці умови договору регулюють питання відповідальності відповідача під час дії договору, а не у випадку його припинення.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті лізингових платежів, а саме в частині сплати комісії за супроводження договору та доплати по лізинговому платежу (курсова різниця), відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню відповідно до п. 7.1. договору, розмір якої, за наступними розрахунками суду становить 150,02грн.

Так, за прострочку сплати 2193,00грн. комісії (7%) за супроводження договору з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 87,11грн. за період 04.11.2014р. по 04.02.2015р., у тому числі нарахована: на суму 645,00грн. за період з 04.11.2014р. по 04.02.2015р., що становить 45,59грн., на суму 580,50грн. за період з 02.12.2014р. по 04.02.2015р., що становить 28,95грн., на суму 516,00грн. за період з 06.01.2015р. по 04.02.2015р., що становить 11,88грн., на суму 451,50грн. за період з 03.02.2015р. по 04.02.2015р., що становить 0,69грн. За прострочку сплати 1069,59грн. доплати по лізинговому платежу у зв'язку із зміною курсу євро з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 62,91грн. за період 04.11.2014р. по 04.02.2015р., у тому числі нарахована: на суму 847,68грн. за період з 04.11.2014р. по 04.02.2015р., що становить 59,92грн., на суму 15,28грн. за період з 02.12.2014р. по 04.02.2015р., що становить 0,76грн., на суму 99,94грн. за період з 09.01.2015р. по 04.02.2015р., що становить 2,07грн., на суму 106,69грн. за період з 03.02.2015р. по 04.02.2015р., що становить 0,16грн.

В решті стягнення пені відмовити у зв'язку з тим, що її нарахування має здійснюватись на лізинговий платіж у частині комісії (без урахування відшкодування частини вартості об'єкта лізингу) та доплати по лізинговому платежу (без урахування відшкодування частини вартості об'єкта лізингу), а також з врахуванням початку періоду нарахуванні пені згідно положень ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України та строку направлення позивачем відповідачу рахунків про сплату доплати по лізинговим платежам, а також враховуючи визначений статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» порядок обчислення пені.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 22114,16грн. неустойки, обчисленої як 11057,08грн. х 2 = 22114,16грн. на підставі п.8.5 договору, судом не задовольняються з огляду на наступне.

У п.8.5 договору сторони зазначили, що лізингоодержувач протягом 10 календарних днів після отримання цінного листа лізингодавця з повідомленням про відмову від договору зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі подвійного лізингового платежу за фактичний строк користування предметом лізингу до моменту прийняття предмета лізингу лізингодавцем.

Як свідчать матеріали справи, позивач та відповідач по різному трактують підстави нарахування неустойки, передбаченої у п.8.5 договору, та відповідно і порядок її обчислення.

Аналіз змісту пункту 8.5. договору свідчить про те, що сторони не визначили у відповідності до приписів діючого законодавства України, за яке саме порушення зобов'язання відповідачем, за невиконання або за неналежне виконання якого господарського зобов'язання настають правові наслідки у вигляді неустойки, що в свою чергу впливає на визначення порядку та правових підстав для обчислення неустойки, встановлення правомірності позовних вимог.

Оскільки, відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, а сторонами у п.8.5 договору не встановлено виконання якого зобов'язання забезпечується сплатою відповідачем «неустойки в розмірі подвійного лізингового платежу за фактичний строк користування предметом лізингу до моменту прийняття предмета лізингу лізингодавцем», вимоги позивача про стягнення з відповідача 22114,16грн. неустойки є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Позивач просить сягнути з відповідача 156,10грн. штрафу згідно п.7.3 договору, який нарахований у розмірі 0,1% від 156 100,00грн. вартості предмета лізингу.

У п.7.3 договору сторони встановили, що за порушення умов розділу 6 договору лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 0,1 від вартості предмет лізингу за кожен випадок порушення.

У розділі 6 договору сторони визначили права та обов'язки стосовно страхування предмета лізингу.

Відповідно до п.3.4.8 договору лізингоодержувач зобов'язався застрахувати предмет лізингу на умовах, передбачених розділом 6 договору.

Пунктом 6.1. розділу 6 договору передбачено, що предмет лізингу та страхові ризики, пов'язані з експлуатацією предмета лізингу, підлягають страхуванню протягом 10 календарних днів з дати підписання акта прийому-передачі предмета лізингу в користування, з обов'язковим попереднім погодженням умов договору страхування та компанії-страховика з лізингодавцем.

Позивач на адресу відповідача направив вимогу від 27.10.2014р. за №636 застрахувати предмет лізингу, яка отримана відповідачем 02.11.2014р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №733, яка залишена відповідачем без задоволення.

В матеріалах справи відсутні докази страхування предмету лізингу, у відзиві на позовну заяву відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення штрафу у сумі 156,10грн.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 156,10грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, а визнання позову у цій частині не суперечить діючому законодавству та обставинам справи.

Оскільки відповідач в порушення ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобов'язання по договору фінансового лізингу не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в сумі 3262грн.59коп., пені у сумі 150грн.02коп., штрафу у сумі 156грн.10коп., 3% річних у сумі 40грн.31коп., індексу інфляції у сумі 752грн.28коп., 7618грн.00коп. транспортних витрат. В решті позову відмовити.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та про відстрочку виконання рішення суду до 01.09.2015р., посилаючись на те, що відповідач належить до державного сектора економіки, що під час збору врожаю кукурудзозбиральна машина КМС-6-03 (предмет лізингу) вийшла зі строю і підприємство вимушено було наймати іншу техніку, купувати нові запчастини у зв'язку з чим понесло значні збитки. Одночасно відповідач обґрунтовує подані клопотання тяжким фінансовим станом підприємства, кредиторською заборгованістю на даний час у сумі 19441тис.грн., що основним видом господарської діяльності є вирощування насіння зернових, господарська діяльність носить сезонний характер та пов'язана зі строком збору та продажу врожаю.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до приписів ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Частиною 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що в процесі експлуатації предмета лізингу відбувся вихід із ладу кукурудзозбиральної машини КМС-6-03, оскільки, відповідно до п. 2.6 договору лізингодавець звільняється від обов'язків та відповідальності щодо гарантійних зобов'язань постачальника якості та комплектності предмета лізингу. Розрахунки по видатках, позовах і компенсаціях, пов'язаних із гарантіями, якістю та комплектністю предмета лізингу, проводяться безпосередньо між лізингоодержувачем і постачальником (пункт 2.7 договору).

В силу ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Окрім того, частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У відповідності до ст. 218 Цивільного кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічна норма міститься в ст.617 Цивільного кодексу України.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічна норма міститься і в ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України.

Однак, всупереч наведеним нормам, відповідачем не надано суду доказів наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, доказів, які підтверджують наявність виключних обставин для зменшення суми штрафних санкцій та для відстрочки виконання рішення суду.

З огляду на вище наведене, суд погоджується з позицією позивача, яка викладена у письмових поясненнях, щодо заперечень проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та про відстрочку виконання рішення суду.

За таких обставин, клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій та про відстрочку виконання рішення суду до 01.09.2015р. судом не задовольняються.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача у зв'язку з несвоєчасним виконанням договірних зобов'язань та відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 239грн.59коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 625, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 230, 231, 233, 292 Господарського кодексу України, Законом України «Про фінансовий лізинг», ст. 33, 34, 49, 77, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України (вул. Перемоги, 5, с.Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська обл., ідентифікаційний код 00729853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсільгоспмаш» (бульвар 1-го Травня,13, м. Біла Церква, Київська область, ідентифікаційний код 35964153) 3262грн.59коп. боргу, 150грн.02коп. пені, 156грн.10коп. штрафу, 40грн.31коп. 3% річних, 752грн.28коп. індексу інфляції, 7618грн.00коп. транспортних витрат, 239грн.59коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 27.07.2015р.

Суддя Н.Ю.Книш

.