ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа № 925/2146/14

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Лавріненку С.І., за участю представників сторін: позивача - Власенко Г.І. за довіреністю, відповідача - Багате лі А.О. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» до публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти» про стягнення 1148111 грн. 33 коп.,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» - звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі - продажу електричної енергії № 31-Е від 17.09.2012 року (з наступними змінами і доповненнями) (далі - договір), 27181 грн. 60 коп. основного боргу за період поставки липень-жовтень 2014 року, 23975 грн. 98 коп. пені, 3081 грн. 59 коп. 3% річних, 12990 грн. 79 коп. інфляційних втрат, 1120024 грн. 60 коп. штрафу, що разом складало 1187254 грн. 56 коп., та відшкодування понесених судових витрат - сплаченого судового збору у розмірі 23754 грн. 09 коп.

12.01.2015 року позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, у якій, враховуючи оплату основного боргу в сумі 27181 грн. 60 коп., позивач виключив із позову вимогу в цій частині та, враховуючи збільшення періоду заборгованості і допущені арифметичні помилки при здійсненні розрахунку інфляційних втрат за жовтень 2014 року, остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь 18330,40 грн. інфляційних втрат, 3099,72 грн. 3% річних, 24149,70 грн. пені, 1120024,60 грн. штрафу, що разом складало 1165604,42 грн., та відшкодувати судові витрати, а саме: 23312,09 грн. сплаченого судового збору і 70000 грн. на оплату послуг адвоката (т. 1 а.с. 108-111). Заява позивача судом була прийнята до провадження.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року, позов було задоволено частково, стягнуто 5600 грн. 65 коп. інфляційних втрат, 3099 грн. 72 коп. 3% річних, 19287 грн. 52 коп. пені, 11200 грн. 25 коп. штрафу, 23393 грн. 66 коп. витрат на сплату судового збору та 8526 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено (т. 1 а.с. 158-171, 213-221).

Постановою Вищого господарського суду Черкаської області від 23.04.2015 року частково задоволено касаційну скаргу позивача, рішення господарського суду Черкаської області від 22.01.2015 року і постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області в іншому складі суду (т. 1 а.с. 265-270).

Ухвалою від 14.05.2015 року справу прийнято до свого провадження суддею Грачовим В.М.

26.05.2015 року позивач в особі свого представника подав, в порядку ст. 22 ГПК України, заяву про уточнення позовних вимог, за змістом якої остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь 5600 грн. 65 коп. інфляційних втрат, 3198 грн. 56 коп. 3% річних, 19287 грн. 52 коп. пені, 1120024 грн. 60 коп. штрафу, що разом складає 1148111 грн. 33 коп., та відшкодувати 23393 грн. 66 коп. витрат на сплату судового збору, 8526 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката (т. 2 а.с. 15-19). Заява позивача про зміну розміру позовних вимог судом прийнята до провадження.

Відповідач 03.12.2014 року подав письмовий відзив на позов (т. 1 а.с. 72-73), та з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, подав письмові відзиви (пояснення, заперечення) на позов (т. 2 а.с. 27-28, 56-59, 60). Із відзиву і пояснень представника відповідача в засіданні суду вбачається, що відповідач позов визнав частково - в частині вимог про стягнення 3198 грн. 56 коп. 3% річних і 19287 грн. 52 коп. пені, в іншій частині позовних вимог просив суд:

в частині вимог про стягнення 5600 грн. 65 коп. інфляційних втрат позивачу відмовити, оскільки складові цієї суми - 3116 грн. 77 коп. розраховані неправильно, а 1967 грн. 43 коп. і 516 грн. 45 коп. нараховані безпідставно внаслідок відсутності події прострочення відповідачем строку сплати основного боргу;

в частині вимог про стягнення 1120024 грн. 60 коп. штрафу: визнав вимогу про стягнення 583663 грн. 68 коп. і в цій частині, на підставі ст. 233 ч. 1 ГК України, ст. 551 ч. 3 ЦК України, ст. 83 ч. 1 п. 3 ГПК України, п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» просив суд зменшити розмір штрафу з 200% до 2%; вимоги про стягнення інших складових сум штрафу у розмірі 400675 грн. 97 коп. і 135684 грн. 95 коп. не визнав внаслідок відсутності події прострочення відповідачем строку сплати основного боргу;

в частині вимог про відшкодування судових витрат поклався на розсуд суду.

В засіданні суду представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмету позову, заяві про уточнення позовних вимог, підтримала і просила суд задовольнити у розмірі, викладеному у заяві про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 15-19), представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

17.09.2012 року позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» (далі - ТЕК) та відповідачем - публічним акціонерним товариством «Дашуківські бентоніти» було укладено договір купівлі - продажу електричної енергії № 31-Е, який 29.07.2013 року сторонами було викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. договору ТЕК зобов'язалася продати, а споживач - купити (приймати та оплачувати) активну електричну енергію відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 3.2.1. договору відповідач зобов'язаний надати позивачу до 15-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду, уточнену письмову заяву про заявлені обсяги споживання електричної енергії і потужності на наступний розрахунковий період (місяць).

Відповідно до п. 4.4. договору, оплату заявленого до постачання в розрахунковому місяці обсягу електроенергії споживач здійснює поетапно за наступним графіком:

до 15 числа розрахункового періоду (місяця) - 33% від загальної вартості заявленого (в заявках) обсягу електричної енергії в розрахунковому періоді (місяці);

до 25 числа розрахункового періоду (місяця) - 33% від загальної вартості заявленого (в заявках) обсягу електричної енергії в розрахунковому періоді (місяці);

остаточний розрахунок - до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В пункті 4.5. договору вказано, що при здійсненні платежів споживач повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому обов'язково зазначається цей договір, за яким здійснюється купівля - продаж електроенергії.

Згідно з п. 4.7. договору, по закінченню розрахункового місяця відповідач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту електроенергію по рахунку, який виставляє ТЕК на підставі підписаного сторонами Акту прийому-передачі електроенергії.

При цьому у разі перевищення споживачем договірних величин споживання електроенергії за розрахунковий період він сплачує суму перевищення (частина 3 пункту 4.7 договору), а у разі надходження коштів в рахунок оплати за електричну енергію, куплену споживачем в розрахунковому місяці, понад очікувану її вартість, зазначені кошти зараховуються як авансовий платіж на наступний розрахунковий період або за письмовим зверненням споживача перераховуються на його поточний рахунок (п. 4.9 договору).

Пунктом 5.4.3. договору сторони погодили, що в разі несвоєчасних розрахунків за отриману електричну енергію відповідач зобов'язаний сплатити пеню.

В червні - серпні 2014 року сторонами договору було укладено додаткові угоди до даного договору: № 4 від 06 червня 2014 року, № 5 від 15 липня 2014 року, № 6 від 04 серпня 2014 року, якими визначено інший порядок розрахунків за електроенергію, яка поставлялася в червні - серпні 2014 року.

Зокрема, підпунктами 1.1, 1.2 додаткових угод № 5 від 15 липня 2014 року та № 6 від 04 серпня 2014 року передбачено, що споживач зобов'язаний здійснити оплату впродовж 2-х банківських днів з дати виставлених рахунків, які виставляються поетапно:

1 етап - за період з 01 по 15 число розрахункового місяця;

2 етап - за період з 16 по 20 число розрахункового місяця;

3 етап - за період з 21 по 31 число розрахункового місяця.

Підпунктами 1.4. додаткових угод № 5 від 15 липня 2014 року та № 6 від 04 серпня 2014 року сторони також погодили, що у разі порушення строку оплати виставлених рахунків у термін, передбачений п. 1.3. даних додаткових угод, відповідач крім пені сплачує позивачу штраф у подвійному розмірі від несплаченої суми за електроенергію на підставі виставленого рахунку ТЕК впродовж 2-х банківських днів.

На виконання умов договору купівлі - продажу електричної енергії № 31-Е від 17.09.2012 року, за період з липня по жовтень 2014 року позивачем було поставлено, а відповідачем спожито активної електроенергії на загальну суму 1948491 грн. 48 коп., що підтверджується копіями актів купівлі - продажу електроенергії:

за липень 2014 року на суму 733102 грн. 32 коп. (акт № 92 від 31 липня 2014 року);

за серпень 2014 року на суму 335965 грн. 84 коп. (акт № 106 від 31 серпня 2014 року);

за вересень 2014 року на суму 502241 грн. 72 коп. (акт № 123 від 30 вересня 2014 року);

за жовтень 2014 року на суму 377181 грн. 60 коп. (акт № 144 від 31 жовтня 2014 року).

На оплату спожитої електричної енергії позивачем виставлялись рахунки (т. 1 а.с. 35-37, 39-41, 46-50), які сплачувались відповідачем (т. 2 а.с. 83-102), зазначені розрахунки згруповані позивачем у своїх розрахунках суми боргу (т. 1 а.с. 51, 112), відповідачем у контррозрахунках (т. 2 а.с. 57), правильність їх викладення підтверджені представниками сторін в засіданні суду.

Із зазначених розрахунків, акту звіряння взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 33) і пояснень представників сторін в засіданні суду вбачається, що станом на 03.07.2014 року існувала заборгованість відповідача перед позивачем за попередні періоди у сумі 779193,54 грн., по спірним поставкам за період з липня по жовтень 2014 року станом на 14.11.2014 року заборгованість складала 27181,60 грн., станом на 25.11.2014 року ця заборгованість сплачена повністю.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 03.07.2014 року у справі № 925/804/14 частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» до публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за поставки електроенергії у грудні 2013 - червні 2014 року, а саме - 372396,59 грн. основного боргу за електроенергію, 1290,34 грн. 3% річних, 103145,77 грн. пені, 9536,65 грн. судового збору, що разом складає 486369,35 грн. Крім того, повернуто товариству з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія» 9418,30 грн. надлишку сплаченого судового збору, у решті вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 року рішення господарського суду Черкаської області від 03.07.2014 року у справі № 925/804/14 скасоване, прийняте нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто 779193,54 грн. основного боргу за електроенергію, 21004,21 грн. 3% річних, 107080,49 грн. пені, 163633,90 грн. втрат від інфляції, 29417,90 грн. судового збору, 25784,20 грн. витрат на послуги адвоката.

На виконання рішення господарського суду Черкаської області від 03.07.2014 року і постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 року у справі № 925/804/14 господарським судом Черкаської області 29.09.2014 року видано наказ, 03.10.2014 року постановою головного державного виконавця ВДВС Лисянського РУЮ відкрито виконавче провадження № 44942712 з примусового виконання цього наказу.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору купівлі - продажу електричної енергії № 31-Е від 17.09.2012 року (з наступними змінами і доповненнями), вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і обов'язків сторін за цим договором.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов'язань купівлі-продажу. Загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Предметом спору, що розглядається у даній справі, є вимога позивача про стягнення:

1. інфляційних втрат на загальну суму 5600, 65 грн., в тому числі:

інфляційних втрат за липень 2014 року - 779193,54*100, 4%/100%-779193,54 = 3116,77 грн. (аркуш заяви 4);

інфляційних втрат за вересень 2014 року - 67842,55*12,5%/100% - 67842,55 = 1967,43 грн. (аркуш заяви 6-7);

інфляційних втрат за листопад 2014 року - 27181,6*101,9%/100% - 27181,6 = 516,45 грн. (аркуш заяви 7);

2. 3% річних на загальну суму 3198,56 грн., які представник відповідача визнав повністю;

3. пеня на загальну суму 19287,52 грн., які представник відповідача визнав повністю;

4. штраф на загальну суму 1120024,60 грн., в тому числі:

583663,68 грн. штрафу за прострочення оплати по рахунку № 288 від 21.07.2014 року, строк оплати 24.07.2014 року, оплачено 28.07.2014 року, прострочення складає 4 дні, що є порушенням зобов'язання, визначеним пунктами 1.4. додаткових угод № 5 від 15.07.2014 і № 6 від 04.08.2014 року до договору купівлі - продажу електричної енергії № 31-Е від 17.09.2012 року (аркуш заяви 9-10);

400675,97 грн. за прострочення оплати по рахунку № 326 від 14.08.2014 року (аркуш заяви 10);

135684,95 грн. за прострочення оплати по рахунку № 359 від 01.09.2014 року (аркуш заяви 10).

Обґрунтовуючи позов представник позивача стверджував, що станом на 03.07.2014 року у відповідача існувала заборгованість за договором купівлі - продажу електричної енергії № 31-Е від 17.09.2012 року перед позивачем за попередні поставки електроенергії у розмірі 779193,54 грн. Ця заборгованість визнана відповідачем шляхом підписання акту звіряння взаєморозрахунків (т. 1 а.с. 33) і представником відповідача в засіданнях суду, та встановлена постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 року у справі № 925/804/14. Примусове стягнення цієї заборгованості здійснювалось у виконавчому провадженні № 44942712, що не позбавляє права позивача нараховувати і вимагати стягнення на неї договірних пені, штрафу, інфляційних втрат і відсотків річних. Оплати поставок електроенергії, здійснені відповідачем у липні-жовтні 2014 року, позивач проводив на погашення поточної заборгованості, заборгованості за попередні періоди у розмірі 779193,54 грн., решту коштів зараховувались як авансовий платіж на оплату майбутніх поставок.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що оплати поставок електроенергії після 03.07.2014 року ним спрямовувались в першу чергу на оплату поточних поставок, решту коштів позивач зобов'язаний був зараховувати як авансовий платіж на оплату майбутніх поставок в необхідній кількості і частково на погашення заборгованості, визначеної судовим рішенням в добровільному порядку.

Із платіжних доручень, поданих суду відповідачем, вбачається, що призначенням платежу в них зазначається оплата за електроенергію помісячно згідно договору № 31-Е від 17.09.2012 року, здебільшого з посиланням на рахунки позивача.

Із повідомлення в.о. начальника відділу ДВС Лисянського РУЮ від 10.12.2014 року (т. 1 а.с. 133), на виконанні якого перебуває виконавче провадження № 44942712, вбачається, що пред'явлені відповідачем, як боржником, до відділу ДВС платіжні доручення не можуть бути прийняті до уваги, так як у призначенні платежу вказано, що це оплата за електроенергію згідно договору № 31-Е від 17.09.2012 року, а не перерахування заборгованості по судовому наказу.

Отже, за викладених обставин суд вважає, що порядок розрахунків за спожиту електроенергію, що здійснював відповідач, не суперечить визначеному у розділі 4 договору, тому в цій частині надає перевагу запереченням відповідача, а твердження позивача вважає необґрунтованими.

З урахуванням цього висновку, визнання відповідачем позову в частині вимог про стягнення пені і 3% річних, суд вважає обґрунтованими і доказаними вимоги позивача в частині стягнення 3116,77 грн. інфляційних втрат, 3198,56 грн. 3% річних, 19287,52 грн. пені, 583663,68 грн. штрафу. Решту вимог суд вважає необґрунтованими внаслідок відсутності події визначеного позивачем порушення господарського зобов'язання, за вчинення якого позивач вимагає стягнення інфляційних втрат в сумі (1967,43+516,45) 2483,88 грн., штрафу у сумі (400675,97+135684,95) 536360,92 грн.

При вирішенні спору в цій частині вимог суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, ст. 625 ч. 2 ЦК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», роз'ясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року.

Разом з тим, визнавши обґрунтованість нарахування 583663,68 грн. штрафу, відповідач просив суд зменшити його розмір з мотивів, викладених у письмовому відзиві, запереченнях на заяву про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 72-73, т. 2 а.с. 27-28, 56-59, 60-71).

Оцінивши зазначене клопотання відповідача, документи подані ним на його обґрунтування, заперечення представника позивача проти його задоволення в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що з урахуванням норм ст. 233 ч. 1 ГК України, ст. 551 ч. 3 ЦК України, ст. 83 ч. 1 п. 3 ГПК України, і рекомендацій, викладених в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», це клопотання підлягає задоволенню, розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, зменшує до 11673,27 грн. і в такому розмірі позов в цій частині задовольняє.

Згідно з ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частинами 1, 3 ст. 35 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, згідно з ч. 1 ст. 44 ГПК України, включаються до складу судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 вищевказаного Закону, у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

В пункті 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Отже, оскільки відповідачем було сплачено суму боргу в розмірі 27181 грн. 60 коп. після звернення позивача до суду з відповідним позовом, то судовий збір у цій частині стягується з відповідача.

Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки, згідно з п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року, № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Така правова позиція підтримана і в п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», зокрема, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі ст.ст. 44, 49 ч. 1 абз. 2 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеній частині позову - сплачений судовий збір в сумі 12601,52 грн., витрати на оплату послуг адвоката - 8526 грн., а разом - 21127,52 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дашуківські бентоніти», ідентифікаційний код 00223941, місцезнаходження: 19330, Черкаська область, Лисянський район, с. Дашуківка на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова електрична компанія», ідентифікаційний код 36530971, місце знаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 17 - 3116,77 грн. інфляційних втрат, 3198,56 грн. 3% річних, 19287,52 грн. пені, 11673,27 грн. штрафу, 21127,52 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 2483,88 грн. інфляційних втрат, 1108351,33 грн. штрафу, 11143,57 грн. судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 28.07.2015 року.

Суддя В.М. Грачов