ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р.Справа № 923/438/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Журавльова О.О., Шевченко В.В.,

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Стародуб П.П. (за довіреністю),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське»

на рішення господарського суду Херсонської області від 07 травня 2015 року

по справі № 923/438/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рона інжиніринг»

до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське»

про стягнення 11 052,57 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 28.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рона інжиніринг» (далі - ТОВ «Рона інжиніринг», позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» (далі - ПАТ «Чорнобаївське», відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 11 052,57 грн., з яких: 9 999,60 грн. основна сума боргу, 685,45 грн. пені за несвоєчасне виконання умов зобов'язання, 309,99 грн. інфляційного збільшення заборгованості та 57,53 грн. - 3% річних від простроченої суми, а також стягнення витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн. сплаченого за подання позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами договору укладеного між сторонами по справі, позивачем взяті на себе обов'язки виконані в повному обсязі, проте відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, а саме не здійснив оплату за надані позивачем послуги.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.05.2015 по справі №923/438/15 позов ТОВ «Рона інжиніринг» задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 9 999,60 грн. - основного боргу, 685,45 грн. - пені, 309,99 грн. - інфляційних втрат, 57,53 грн. - річних та 1 827,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором, надав відповідачу необхідні послуги, однак останній у повному обсязі свої зобов'язання за договором не виконав та з позивачем не розрахувався.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, ПАТ «Чорнобаївське» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вважає, що позивачем не дотримався процедури досудового врегулювання спору, передбаченого ст. 222 ГК України, оскільки позивач звернувся із претензією до відповідача 24 лютого 2015 року, а позов подав до господарського суду 13 березня 2015 року, тим самим не надавши відповідачу встановленого законом місячного строку для розгляду претензії.

Представник ПАТ «Чорнобаївське» в судове засідання 28.07.2015 не з'явився, та не скористався своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 06.07.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 06.07.2015 явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 28.07.2015 надав пояснення, якими підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 17.11.2014 між ТОВ «Рона інжиніринг» (виконавець) та ПАТ «Чорнобаївське» (замовник) було укладено договір № 179 (далі договір), за умовами якого, замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати такі послуги: Гідродинамічне очищення ділянок системи фекальної каналізації на території відповідача (п. 1.1. договору).

Документом, який підтверджує факт надання послуг є підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг; загальна сума договору складає 9 999,60 грн.; оплата за надані послуги здійснюється протягом 10-ти календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних послуг (п.п. 1.2., 2.1., 3.2. договору).

Пунктом 7.4 договору сторони передбачили сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за несвоєчасну оплату послуг.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині виконання взятих на себе зобов'язань - до повного їх виконання сторонами (п. 12.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору позивачем виконані взяті на себе обов'язки в повному обсязі. Так відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 6 від 22.10.2014, позивачем надано відповідачу послуг на загальну суму в розмірі 9 999,60 грн. Вищевказаний акт без зауважень підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

23.02.2015 позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості №18, однак остання залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, доведеною матеріалами справи є заборгованість відповідача перед позивачем за виконанні роботи по договору №179 від 17.11.2014 в розмірі 9 999,60 грн. та в цій частині господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст.612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок 3% річних та індексу інфляції зроблено арифметично і методологічно вірно.

Також, на думку судової колегії, позивачем правомірно нарахована пеня, що відповідає умовам договору, а саме п. 7.4. договору.

Перевіривши розрахунок позивача суми пені, колегія суддів дійшла висновку, що його зроблено арифметично правильно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 685,45 грн., 3 % річних - 57,53 грн. та інфляційних втрат у сумі 309,99 грн.

Посилання апелянта на порушення позивачем процедури досудового врегулювання спору є необґрунтованими та хибними, оскільки рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 №15-рп/2002 встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, правосуддя здійснюється виключно судами. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічні приписи містяться і в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, внаслідок чого протилежні доводи скаржника не можуть бути прийнятим до уваги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Херсонської області від 07.05.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Журавльов О.О.

Шевченко В.В.