РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015№910/11397/15

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про розірвання договору та стягнення 65 873,13 Євро та 269 577,28 грн., що еквівалентно 1 870 294,40 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Яковенко П.В. - представ. за довір.;

від відповідача: Коваленко О.О. - представник за дов.

В судовому засіданні 22.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про розірвання Договору на розрахунково-касове обслуговування №ID34900436 від 10.06.2011 року та стягнення 65 873,13 Євро та 269 577,28 грн., що еквівалентно 1 870 294,40 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.05.2015 порушено провадження у справі №910/11397/15, розгляд справи призначений на 08.06.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 22.06.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.06.2015, в порядку статті 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 06.07.2015.

У судовому засіданні 06.07.2015, в порядку статті 77 ГПК України, оголошено перерву до 13.07.2015.

Ухвалою від 13.07.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 22.07.2015.

13.07.2015 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просить: розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011, з наступними змінами та доповненнями, укладений між ТОВ "Транс-Логістик" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит";

Стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ТОВ "Транс-Логістик"56219, 23 євро та 724346,47 грн.;

Закрити рахунки ТОВ "Транс-Логістик" в АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Заява подана в порядку ст. 22 ГПК України, тому прийнята судом до розгляду.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив, що вина банку у невиконанні договірних зобов'язань щодо проведення переказів грошових коштів згідно платіжних доручень клієнта, позивачем не доведена.

В судовому засіданні 22.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч. 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

10.06.2011 між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ "Джинджер" укладений договір №ID3490436 на розрахунково-касове обслуговування, згідно п.1.1. якого, банк відкриває клієнту поточний рахунки № 7901 в євро, №7901 у гривні та №7901 у дол. США; та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Згідно з ч. 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунків здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України. Накладення арешту на рахунки або припинення операцій за ними, що обмежує право клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 статті 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Ч. 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 3.2.1 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

До банку через систему "Клієнт-Банк" були відправлені платіжні доручення №31 від 23.01.2015 на суму 17 356,50 грн. та №32 від 27.01.2015 на суму 78 000,00 грн., які не були виконані банком.

03.05.2015 до банку подано платіжне доручення №37 від 03.05.2015 для перерахування коштів на суму 207 000,00 грн., згідно відмітки банку про отримання.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті №521 від 19.01.2015, банк списав кошти з рахунку позивача (банківські виписки в матеріалах справи), але позивач зазначає, що на рахунок отримувача-нерезидента зараховані не були.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті №522 від 21.01.2015 та № 523 від 28.01.2015 банк списав кошти з рахунку позивача, які не були отримані отримувачем-нерезидентом.

Позивач зазначає, що на рахунок ТОВ "Транс-Логістик" зараховувались неодноразово помилкові платежу від його контрагентів, частину банк ніби повертав, але до відправників кошти не повертались, а частково кошти помилково зараховані - не списувались.

29 та 30.01.2015 через систему "Клієнт-Банк" ТОВ "Транс-Логістик" перераховувало до бюджету ПДФО за II половину січня 2015 року у розмірі 27 500,00 грн.; єдиний внесок за 2 половину січня 2015 року в розмірі 72 500,00 грн.; авансовий платіж з податку на прибуток 01/2015 року в розмірі 50 000,00 грн., однак банк не виконав переказ незважаючи на достатній залишок коштів на рахунку.

30.01.2015 платіжним дорученням №524 від 28.01.2015 перерахували 937,50 євро на банківський рахунок ТОВ "Транс-Логістик" відкритий в банку "Михайлівський", однак кошти не надійшли.

24.03.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою про перерахування коштів, розірвання договору та закриття рахунків. Лист отриманий відповідачем 25.03.2015, згідно вхідного штампу №7213.

Однак вимога залишена без задоволення, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до п. 8.4 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Згідно частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається зі змісту договору, метою його укладення з боку позивача є здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору. Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором досягнення такої мети позивачем стає неможливим, що дає підстави вважати порушення, допущені відповідачем, істотними.

Матеріали справи свідчать про звернення позивача до відповідача з повідомленнями про порушення та не належне виконання банком умов спірного договору, на які відповідач не надав відповіді та не відреагував.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Договір може бути розірваний за заявою будь-якої із сторін, а також в інших випадках та з підстав, передбачених договором та чинним законодавством (п. 8.2 договору).

Тобто законодавством та спірним договором передбачено можливість розірвання договору в односторонньому порядку в зв'язку з істотним порушенням умов договору.

Оскільки, платіжні доручення не виконувались належним чином, тобто відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань протягом строку, встановленого у договорі, то позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та те, що вказані дії порушують права та інтереси позивача, суд вважає вимогу позивача щодо розірвання договору № ID3490436 від 10.06.2011 про розрахунково-касове обслуговування обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з розірванням договору в судовому порядку суд вирішує питання щодо наслідків його розірвання.

Згідно банківських виписок на рахунку позивача № 7901 станом на 03.07.2015 року становить 724 346,47 грн. та 34 919,23 євро (еквівалент 843 333,28 грн.), списані, але не зараховані отримувачу (компанія Timex) - згідно платіжного доручення в іноземній валюті №521 від 19.01.2015 - 21 300,00 євро (еквівалент 522 139, 38 грн.).

Відповідно до ч.2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Згідно з ч. 3 статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно ч. 5 статті 188 ГК України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається змінений або розірваний з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до п. 3 статті 1075 ЦК України залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

В позовній заяві позивач просить стягнути на його користь з відповідача залишок коштів на рахунку № 67901, відкритому у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит", у сумі 56 219,23 євро та 724 346,47 грн.

Вказані позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач не надав жодного доказу того, що платіжні доручення не були виконані в зв'язку зі збоями в роботі електронних платежів Національного банку України або з інших причин, які не залежать від банку.

Крім того, ст. 22 та ст. 41 ГПК України не обмежують право відповідача звернутись з клопотанням про проведення судової експертизи, тому безпідставним є його твердження, що саме позивач мав ініціювати проведення судової експертизи для доведення відсутності вини відповідача у не виконанні договірних зобов'язань.

Розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України не ставиться в залежність від наявності чи відсутності вини банку, для цього достатньо наявності факту істотного порушення умов договору, яке було встановлено судом. Крім того, наявність заяви про закриття рахунку та розірвання договору з вище вказаної підстави не є обов'язковою, а її відсутність не може обмежувати право позивача на судовий захист.

Відповідно до п.20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (Інструкція від 12.11.2003 року № 492 ) поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта.

Згідно п. 20.6 Інструкції від 12.11.2003 року № 492 банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Для закриття рахунку за ініціативою клієнта, достатньо подання клієнтом банку відповідної заяви. При цьому згода банку не вимагається, оскільки чинним законодавством визначено лише дії банку, які він повинен вчинити.

Як зазначалось вище, позивач користуючись своїм правом на закриття рахунку, надав відповідачу 25.03.2015 заяву про закриття всіх рахунків згідно договору про розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011 та перерахування залишку грошових коштів на інший рахунок, відкритий в іншій банківській установі, однак, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідних дій вчинено не було.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність на рахунку позивача грошових коштів достатніх для виконання розпорядження щодо виконання платіжних доручень, відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання в повному обсязі вищезазначених платіжних доручень та розпоряджень позивача, як і доказів закриття поточного рахунку, на підставі чого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Абзацом другим частини першої статті 6 Закону передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону) (п.2.6 постанови пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013).

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення 56 219,23 євро та 724 346, 47 грн. (майнова вимога) (станом на 28.04.2015 за офіційним курсом 1 євро встановлений НБУ становить 24,780827 грн.), тому в гривневому еквіваленті ціна позову становить 2 117 505,48 грн., судовий збір за який повинен бути сплачен6ий у розмірі 42 350,10 грн. Крім того, позивачем заявлено дві не майнові вимоги - розірвати договір та закрити рахунки, що оплачуються окремо по 1 218,00 грн. кожна. Таким чином, загальна сума судового збору за даним позовом становить 44 786,10 грн., а позивач сплатив 42 163, 39 грн. згідно платіжного доручення №42 від 28.04.2015, тобто не доплата становить 2 622,71 грн., що підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Розірвати договір на розрахунково-касове обслуговування №ID3490436 від 10.06.2011, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-а, оф. 114, код 35917412).

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-а, оф. 114, код 35917412) кошти у розмірі 724 346,47 грн. (сімсот двадцять чотири тисячі триста сорок шість гривень 47 коп.) та 56 219, 23 євро (п'ятдесят шість тисяч двісті дев'ятнадцять євро 23 центи) та 44 786,10 грн. (сорок чотири тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 10 коп.) судового збору.

4.Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, 60, код 09807856) закрити рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-а, оф. 114, код 35917412), відкриті в Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит".

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 26-а, оф. 114, код 35917412) в дохід Державного бюджету України недоплачений судовий збір у розмірі 2 622,71 грн. (дві тисячі шістсот двадцять дві гривні 71 коп.).

6.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

7.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 27.07.2015.

Суддя М.Є.Літвінова