РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015Справа №910/9070/15

За позовом державного авіаційного підприємства «Україна»

До відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд»

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

Про стягнення 78198,38 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Діковицька О.М. (за дов.)

від відповідача Осадча І.О. (за дов.)

від третьої особи Шаповал І.О. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом державне авіаційне підприємство «Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» про стягнення 78198,38 грн., з яких: 64795,70 грн. збитків, 13402,68 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором транспортного експедирування № 2647 від 18.03.2014, внаслідок чого було втрачено вантаж позивача вартістю 64795,70 грн..

Ухвалою суду від 10.04.2015 порушено провадження у справі № 910/9070/15.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю. Зокрема, як зазначив відповідач, з метою виконання своїх зобов'язань за договором транспортного експедирування № 2647 ним було укладено договір перевезення з приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», яке є фактичним перевізником. Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» прийняло під свою відповідальність до перевезення вантаж, а тому, як вважає відповідач, він зі свого боку належним чином виконав взяті на себе обов'язки і відсутні обставини, які би свідчили про наявність в його діях складу цивільного правопорушення.

Також відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача - приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України».

Обґрунтовуючи дане клопотання відповідач послався на Гвадалахарський протокол Варшавської Конвенції, відповідно до якого у випадку, коли позов пред'явлено лише до одного з перевізників, цей перевізник має право залучити і другого перевізника до участі у справі.

Суд дане клопотання відхилив, оскільки позивач заперечив проти залучення іншого відповідача, а законодавчі приписи, які б поза волею позивача визначали рівнозначним статус перевізників як одночасно зобов'язаних перед особою, якій заподіяна шкода, відсутні. Крім того, Гвадалахарський протокол Варшавської Конвенції, на який посилається відповідач, також надає позивачу право вибору зобов'язаної перед ним особи.

Водночас, виходячи з того, що приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» було фактичним перевізником вантажу, внаслідок чого, в залежності від встановлених судом у рішенні обставин, воно може бути зобов'язаною особою щодо однієї із сторін, суд залучив приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі -МАУ) у наданих суду поясненнях зазначило наступне. У договорі транспортного експедирування № 2647 від 18.03.2014, укладеному між позивачем та відповідачем, сторони передбачили відповідальність експедитора - товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» відповідно до положень Варшавської конвенції 1929 року. Відповідно до ст. 22 Варшавської конвенції, при перевезенні зареєстрованого багажу і товарів відповідальність перевізника обмежується сумою в двісті п'ятдесят франків з кілограма (суми, які вказуються у франках, розглядаються як такі, що відносяться до валютної одиниці, яка складається із 65,5 міліграмів золота проби дев'ятсот тисячних), за винятком випадків, коли пасажир або відправник у момент передачі місця перевізникові роблять спеціальну заяву про зацікавленість в доставці до місця призначення і сплачують, якщо це потрібно, додатковий збір. Позивач при відправленні вантажу не зробив спеціальну заяву щодо цінності відправленого вантажу та не сплатив при цьому додатковий збір. Отже, сума, якою обмежується відповідальність перевізника, є загальна вага, зазначена вантажовідправником у авіа накладній.

Також МАУ зазначило, що при здійсненні перевезень вантажів МАУ керується положеннями Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень (підписана 28.05.1999 у Монреалі, так звана Монреальська конвенція). Держава Україна приєдналась до даної конвенції 17.12.2008. Крім того, наказом Державної авіаційної служби з нагляду та забезпеченням безпеки авіації від 14.03.2006 затверджені Правила повітряних перевезень вантажів (далі - Правила). Правила застосовуються щодо всіх комерційних операцій з транспортування вантажу (у тому числі до міжнародних та внутрішніх повітряних перевезень), що здійснюються перевізником, включаючи обслуговування, що належить до цих перевезень і є імперативною нормою національного законодавства.

Виходячи з приписів Варшавської конвенції, відповідати за втрату вантажу перед позивачем має перевізник за договором. Розділом 13 Правил передбачено, що якщо з метою виконання умов договору перевезення, забезпечення безпеки польоту, пасажирів, інших вантажів, повітряного судна і його екіпажу необхідно здійснити експедирування вантажу, то така операція здійснюється згідно правилами перевізника.

Ухвалою суду від 28.05.2015 зобов'язано позивача надати дані про вартість у гривнях України 65,5 міліграмів золота проби дев'ятсот тисячних за даними НБУ на даний час.

Позивач у додаткових поясненнях зазначив, що станом на 11.06.2015 за нормами Варшавської конвенції 1929 року розмір відшкодування за втрачений багаж вагою 2,5 кг становить 50 доларів США (2,5х20 доларів США). Розмір відшкодування дорівнює 1057,50 грн. (50х 21,15 грн. (офіційний курс НБУ станом на 11.06.2015).

Ухвалою суду від 11.06.2015 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

18.03.2014 між державним авіаційним підприємством «Україна» (клієнтом) та товариством з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» (експедитором) укладений договір транспортного експедитування № 2647 (далі - Договір), відповідно до умов якого експедитор взяв на себе зобов'язання за дорученням клієнта надавати послуги з перевезення вантажів авіаційним транспортом за розкладом, а клієнт приймати їх та оплачувати.

На виконання умов Договору та згідно з заявкою позивача № 20 від 21.07.2014 відповідач прийняв до виконання перевезення вантаж (блок командних сигналів, серійний № 0780B00L1004425) від компанії «OEMServices S.A.S» (Франція, Париж) до аеропорту Бориспіль в кількості 1 місця 2,5 кг.

Вказаний вантаж за авіаційною накладною № 566 1272 5101 від 23.07.2014 був запланований до відправлення з аеропорту м. Париж до аеропорту Бориспіль рейсом авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України» PS 128 24.07.2014.

Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» листом № 9.2.5-211 від 25.07.2014 та товариство з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» листом № 31-07/14 від 31.07.2014 повідомили позивача про те, що 24.07.2014 вантаж за авіаційною накладною № 1 не прибув до аеропорту Бориспіль.

Відповідно до правил ІАТА розшук вантажу тривав 120 днів з дати видачі авіаційної накладної (з 23.07.2014 по 19.11.2014), однак вантаж не знайдено.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 64795,70 грн., виходячи з вартості втраченого вантажу 2545,00 Євро х 25,46 грн. (станом на 03.04.2015 за курсом НБУ)

Згідно з п. 6.2.1 Договору експедитор несе відповідальність відповідно до положень Варшавської Конвенції 1929 року.

Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, підписана у Варшаві 12.10.1929 (далі - Варшавська конвенція 1929 року), ратифікована Українською РСР 14.08.1959. Дана Варшавська конвенція є основною міжнародною угодою, яка визначає умови повітряних перевезень пасажирів і вантажів.

Варшавську конвенція 1929 року було змінено: Гаазьким протоколом від 28.09.1955, Гватемальським протоколом від 08.03.1971, додатковими протоколами 1-3 та Монреальським протоколом № 4 від 25.09.1975

18.09.1961 Українською РСР було підписано Конвенцію, додаткову до Варшавської конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, здійс нюваних особою, яка не є перевізником за договором (Гвадалахарський протокол), яка була ратифікована Українською РСР 05.09.1983 і набрала чинності 15.01.1984.

Враховуючи правила та норми Варшавської Конвенції 1929 року «Про уніфі кацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень», ст. 1 Гвадалахарського протоколу від 18.09.1961 розрізняються такі поняття, як «перевізник за договором», тобто це означає особу, яка укладає як сторона договір перевезення, що підпадає під Варшавську конвен цію, з пасажиром або відправником чи з особою, яка діє від імені пасажира або відправника; та «фактичний перевізник» - означає особу, яка не є перевізником за договором і, будучи уповнова жена перевізником за договором, здійснює повністю або частково перевезення але не є стосовно такої частини послідовним перевізником. Причому, наявність згаданих повноважень є презумпці єю за відсутності доказу протилежного.

Варшавською конвенцією покладена і відповідальність як перевізника за договором так і фактичного перевізника: на першого з них (перевізника за договором) - стосовно всього перевезення, передбаченого договором, а на другого (фактичного перевізника) - лише стосовно того перевезення, яке він здійснює і тільки в установлених Варшавською Конвенцією межах відповідальності (ст. 3, ст, 6 Гвадалахарського протоколу; ст. 22 Варшавської конвенції 1929 pоку).

У випадку знищення, утрати, пошкодження або затримки частини вантажу чи будь-якого предмета, що є його частиною, для визначення межі відповідальності перевізника до уваги береться лише загальна вага відповідного вантажного місця, за виключенням випадків, коли вантажовідправник зробив у момент передачі вантажного місця перевізнику особливу заяву про заінтересованість (застрахував/задекларував/ вартість вантажу) у доставці та сплатив додатковий збір, якщо це необхідно. У цьому випадку перевізник зо бов'язаний сплатити суму, що не перевищує заявленої суми, якщо він не доведе, що ця сума перевищує дійсну заінтересованість відправника в доставці (ч. 2 ст. 22 Варшавської конвенції 1929 року).

При виконанні авіаційного перевезення за вищевказаним договором № 2647 від 18.03.2014 в розумінні Варшавської Конвенції 1929 року ТОВ «Каргомайнд» виступає як перевізник за до говором, а залучений до виконання ПрАТ «А/к «МАУ» - фактичним перевізником.

Позивач відправив вантаж за авіа накладною № 14/00000198, у якій зазначена вага вантажу, що відправляється - 2,5 кг; зазначено, що вантаж не має оголошеної цінності; приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» прийняло до перевезення вантаж за авіа накладною № 566 1272 5101, яка не містить будь-яких затверджень вантажовідправника щодо цінності вантажу.

Таким чином, позивач, при відправленні вантажу, не зробив спеціальну заяву щодо цінності відправленого вантажу та не сплатив при цьому додатковий збір. Отже, відповідно до ст. 22 Варшавської конвенції 1929 року, відповідальність перевізника обмежується сумою в двісті п'ятдесят франків з кілограма.

Станом на 11.06.2015 250 франків еквівалентно 20 доларам США, що, відповідно, еквівалентно 423 грн. (1 долар = 21,15 грн.).

Отже відповідач відповідає за втрату багажу у сумі 1057,50 грн. (2,5кгх423грн.)

Вимоги про стягнення з відповідача 63738,20 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки, що передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України.

Пунктом 6.2.5 Договору встановлено, що Відповідач несе відповідальність за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 0,5% від вартості перевезення за кожний день прострочення, у разі наявності його вини.

Згідно з рахунком-фактурою відповідача № С-00000405 вартість перевезення втраченого вантажу становить 10595,00 грн., а період несвоєчасної доставки вантажу - 253 дні (з 25.07.2014 по 03.04.2015).

За розрахунком позивача, який судом прийнято як вірний, з відповідача підлягає стягненню 13402,68 грн. договірної санкції (10595х0,5%)х253).

Задовольняючи вказану вимогу позивача, суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 ГК України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з частиною 4 ст. 231 ГК України.

Відповідно до вимог ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, зокрема, передбаченої п. 6.2.5, яка не суперечить нормам законодавства.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 1057,50 грн. вартості втраченого вантажу, 13402,68 грн. пені, а загалом 14460,18 грн.. В частині стягнення 63738,20 грн. судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Каргомайнд» (03049, м. Київ, вул. Курська, 13 літ. «Е», офіс 297, код 36240990) на користь державного авіаційного підприємства «Україна» (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 2, код 25196197) 1057,50 грн., 13402,68 грн. пені, 337,84 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 03.08.2015.

Суддя С. А. Ковтун