ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р.Справа № 922/4263/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Омельченко К.А.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "Банк "Київська Русь" м. Київ 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ"Альба Україна" м. Бориспіль
до КПОЗ "ЦРА № 30" м. Харків
про стягнення 381921,86 грн.
за участю сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - Кіктьова І.О.

третя особа - не з*явилась

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року ПАТ "Банк "Київська Русь" ( надалі - позивач) звернувся з позовом до Комунального підприємства охорони здоров*я "ЦРА№30" ( надалі - відповідач) про стягнення 332 018,95 грн. основного боргу, 26 406,88 грн. пені за період з 16.05.2014 по 23.09.2014, річних (3 %) у сумі 3 574,89 грн. за період з 16.05.2014 по 23.09.2014 та 19 921,14 грн. інфляційних втрат за період з 16.05.2014 по 31.08.2014, а всього 381 921,86 грн., що мотивувало невиконанням відповідачем зобов'язань з оплати лікарських засобів і виробів медичного призначення, одержаних за договором купівлі-продажу від 07.12.2012 № 223 ХФ/12.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2014 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 , позов задоволено.

У прийнятті судових рішень зі справи попередні судові інстанції з посиланням на приписи статей 15, 16, 509, 512, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 173, 174, 175, 193, 216, 217, 218, 230, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) виходили з того, що: відповідачем у період з 05.12.2013 по 18.04.2014 за Договором з приватним акціонерним товариством "Альба Україна" одержано та не оплачено лікарських засобів і виробів медичного призначення на загальну суму 332 018,95 грн.; до Товариства право вимоги за Договором (на суму 332 018,95 грн.) від приватного акціонерного товариства "Альба Україна" перейшло згідно з договором відступлення прав вимоги від 05.06.2014 № 70443-20/14-7; відповідач наявність заборгованості заперечував, але належних доказів сплати коштів за Договором (розрахункових документів із зазначеними номерами та датами видаткових накладних, за якими здійснюється оплата; пункт 5.4 Договору) не подав; позивачем на наявну суму основного боргу правильно нараховано суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Але, як зазначає Вищий господарський суд України у постанові від 28.04.2015 року у справі за № 922/4263/14 , ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами не досліджено змісту наданих Підприємством платіжних доручень за період з 06.12.2013 по 16.04.2014, які містять посилання на Договір та свідчать про перерахування відповідачем суми, що перевищує 330 000 грн. (т. 2, а. с. 39-79), та не встановлено дійсного стану взаєморозрахунків сторін за Договором (з урахуванням пункту 5.5 Договору, який визначає наслідки невиконання умов пункту 5.4).

З огляду на наведене щодо неналежного встановлення основної суми боргу та періодів прострочення додатковій перевірці підлягає й правильність нарахування сум штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних, рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2014 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 року були скасовані.

Відповідач просив суд витребувати у позивача всі первинні документи в межах договору № 223 ХФ/12 від 07.12.2012 року між ПрАТ "Альба Україна" та КПЗ"ЦРА 30" з урахуванням оплати з боку відповідача, оскільки сума перерахована за період з 05.12.2013 року по 18.04.2014 року перевищує суму стягнення.

У відповідності до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов*язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечує повністю. В обґрунтування своєї правової позиції по справі надав суду усі видаткові (прибуткові) накладні та усі платіжні документи, які свідчать про оплату по договору купівлі-продажу товару № 223 ХД/12 від 7.12.2012 р. починаючи з моменту укладення договору по 05.06.2014 року. Надав у письмовому вигляді відзив на позовну заяву та уточнення до відзиву разом з Додатком № 1.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, вказує на наступне.

Так, 07.12.2012 року між КП охорони здоров'я «Центральна районна аптека» та Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» () був укладений договір №223 ХД/12 купівлі-продажу товару (на далі по тексту договір), відповідно до якого Приватне акціонерне товариство «Альба Україна» зобов'язувалося передати відповідачу лікарські засоби і вироби медичного призначення (на далі по тексту товар), а відповідач зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 5.2. договору оплата кожної партії проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку кожної партії.

Пунктами 5.4., 5.5., 5.6 договору передбачено, що у розрахункових документах відповідач повинен вказувати номер та дату видаткової накладної згідно з якою здійснюється поставка товару та номер і дату даного Договору, а у разі невиконання вимог пункту 5.4. цього Договору, сторони домовилися, що оплата поставленого товару проводиться згідно до послідовного порядку його оплати, тобто першою оплачується та накладна, строк якої наступив першою. У разі якщо при наданні оплати за поставлений товар в розрахункових документах буде вказаний номер та дата накладної, яка вже оплачена або вказаний не вірний номер та/чи дата накладної, та/чи номер та дата договору якого не існує, або помилково вказаний відповідачем, - визначається, що оплата здійснена за наступну не оплачену поставку. У випадку якщо сума оплати по неоплаченій накладній перевищує оплату поставки по такій накладній залишкові кошти зараховуються в рахунок наступної не оплаченої поставки. Приватне акціонерне товариство «Альба Україна» залишає за собою право, в разі існування заборгованості відповідача перед ним, встановлювати наступний порядок зарахування отриманих від відповідача грошових коштів: 50 % в рахунок оплати існуючої заборгованості, а інші 50 % в рахунок майбутніх поставок.

05.06.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Альба Україна» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» був укладений договір відступлення прав вимоги № 70443-20/14-7 від 05.06.2014 року.

Згідно предмету цього договору (дивися п.п. 1.1. договору відступлення прав вимоги) первісний кредитор (Приватне акціонерне товариство «Альба Україна») відступає (продає), а новий кредитор (Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь») набуває (купує) право вимоги за зобов'язаннями Комунального підприємства охорони здоров'я «Центральна районна аптека № 30» у сумі 332018,95 гривень, що виплаває з договору купівлі-продажу № 223 ХФ/12 від 07.12.2012 року, укладеного між боржником (Комунальне підприємство охорони здоров'я «Центральна районна аптека № 30» та первісним кредитором (Приватне акціонерне товариство «Альба Україна»). Право вимоги первісного за зобов'язаннями боржника на суму вказану у п.1.1. цього договору, що випливає з договору купівлі-продажу, підтверджується випискою з балансового рахунку боржника (довідка № 2003а від 05.06.2014 р.) - дивися п.п. 1.1.1. договору відступлення прав вимоги.

Сторони по договору відступлення права вимоги № 70443-20/14-7 від 05.06.2014 року повідомили боржника (Комунальне підприємство охорони здоров'я «Центральна районна аптека № 30») про здійснення відступлення права вимоги боргу у сумі 332018,95 грн. за договором купівлі-продажу товару № 223 ХД/12 від 7.12.2012 р., який на думку сторін на по договору відступлення прав вимоги існував на час укладення цього договору між первісним кредитором та боржником.

Позивач, який набув у відповідності до договору відступлення права вимоги статус нового кредитора за зобов'язаннями по договору купівлі-продажу товару № 223 ХД/12 від 7.12.2012 р. у судовому слуханні стверджував, що борг у розмірі 332018,95 грн. за договором купівлі-продажу товару № 223 ХД/12 від 7.12.2012 р. виник за відповідачем на 19.04.2014 року, в підтвердження чого надав до суду інформаційну довідку де з урахуванням виникнення зобов'язань за відвантаження товарів та оплати борг склав вище вказану суму.

Також у відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач збільшив їх розмір та просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 332018,95 грн., пеню у розмірі 32700,93 грн., інфляційні витрати у розмірі 193899,07 грн. та 3 % річних у розмірі 10479,06 грн. До того ж згідно наданих пояснень позивач вказував, що розмір боргу на загальну суму боргу у розмірі 332018,95 грн. за договором купівлі-продажу товару № 223 ХД/12 від 7.12.2012 р. підтверджується довідкою/витягом за вих № 2003а від 05.06.2014 року з балансу про перелік майнових прав, що відступаються позивачу за договором відступлення права вимоги, та також підтверджуються видатковими накладними на отримання товару відповідачем, доданими до позовної заяви (починаючи з № 34704864 від 05.12.2013 р по 18.04.2014 р. за № 41154855 - дивися позовну заяву).

У свою чергу відповідач на вимогу суду надав усі видаткові (прибуткові) накладні та усі платіжні документи, які свідчать про оплату по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р. починаючи з моменту укладення договору по 05.06.2014 року, та разом з уточненням до відзиву надав реєстр прибуткових накладних, оплат та видаткових накладних (повернення товару) за період з 07.12.2012 року по 30.04.2014 р. - це Додаток № 1 до уточнення до відзиву.

Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою

Суд звірив надані прибуткові накладні, видаткові накладні (повернення товару), платіжні доручення відносно оплати по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р. та вказані в них суми та встановив, що вони співпадають з той інформацією, яка була надана відповідачем у Додатку № 1 до уточнень до відзиву. Також суд перевірив той факт, що надані позивачем до позову видаткові (прибуткові) накладні за період починаючи з накладної № 34704864 від 05.12.2013 р та закінчуючи накладною №41154855 від 18.04.2014 р. увійшли до реєстру прибуткових накладних, оплат та видаткових накладних (повернень) вказаних у додатку № 1 до уточнення до відзиву. Крім того суд встановив, що усі надані первинні документи, як позивачем та відповідачем належним чином оформлені на підписані належними сторонами по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р., до того ж надані з боку відповідача платіжні доручення свідчать саме про оплату по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р.

Враховуючи той факт, що згідно розрахунку наведеному відповідачем у Додатку №1 до уточнень до відзиву, який перевірив суд, вибачається, що на момент укладення договору відступлення права вимоги № 70443-20/14-7 від 05.06.2014 року не існувало ні якого боргу по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р з боку відповідача, а навпаки на 05.06.2014 року існувала переплата по договору у розмірі 3592,01 грн. приходить до висновку, що позов позивача в частині основного боргу у розмірі 332018,95 грн. є необґрунтований. Посилання позивача на довідку/витяг за вих. №2003а від 05.06.2014 року не спростовує первинних документів наданих до суду відповідачем. Розрахунок боргу, який надав позивач до суду тільки частково відображає дійсний стан розрахунків між сторонами по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р., тому як містить інформацію тільки за останній період діяльності сторін по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р., без урахування поставок товарі та їх оплати, що відбулися до цього періоду, що фактично приводить до не правильно уявлення розрахунків між сторонами по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р. та про помилкове уявлення про існування заборгованості за договором купівлі-продажу.

Відносно нарахованих позивачем на суму боргу нарахувань за прострочку оплати у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних витрат суд вказує наступне. Згідно перевіреного судом розрахунку наведеного відповідачем у додатку № 1 до уточнень до відзиву у графі «заборгованість у часі: «-» перед сумою вказує на переплату та відсутність заборгованості» можна зробити висновок про той факт, що за період узятий позивачем для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних витрат (починаючи з 20.01.2014 р. по 21.06.2014 року) не існували ні якої заборгованості по договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р. за відповідачем, враховуючи виникнення по кожній з видаткових накладних зобов'язань, заявлених позивачем у позові, навпаки у весь цей період була переплата, яка до цього часу не погашена.

Фактично суд приходить до висновку, що відповідач у продовж дії договору купівлі-продажу товару №223 ХД/12 від 7.12.2012 р. сумлінно виконував його вимоги та не допускав виникнення заборгованості, виходячи з цього суд вважає, що не тільки заявлена у позові сума основного боргу є безпідставною, а і заявлені та нараховані позивачем суми пені, інфляційних витрат та 3 % річних теж є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до частини першої ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимог нового кредитора у зобов'язані заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне судові витрати у даній справі покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 28.07.2015 р.

Суддя Л.С. Лаврова