РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/13962/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Старокиївський банк»
доПриватного підприємства «Інтертон»
прозвернення стягнення на предмет застави

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Андруха О.В. - представник за довіреністю № 5/14 від 24.09.2014;

від відповідача: Сергєєв П.О. - представник за довіреністю № 1 від 15.06.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» з вимогами до Приватного підприємства «Інтертон» про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем набуто право звернення стягнення на предмет застави за договором №6/3-2013 від 08.04.2013, укладеним між позивачем та відповідачем на забезпечення виконання зобов'язань Приватного підприємства «Інтертон» за кредитним договором №6-2013 від 08.04.2013 про надання кредиту на оплату розрахункових документів при відсутності грошових коштів на поточному рахунку, умови якого щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними було порушено позичальником.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 порушено провадження у справі №910/13962/15 та справу призначено до розгляду на 19.06.2015.

16.06.2015 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 розгляд справи відкладено на 13.07.2015 у зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання та невиконанням відповідачем вимог ухвали суду.

13.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме платіжних доручень, наданих Приватним підприємством «Інтертон» через систему «Клієнт-Банк» Публічному акціонерному товариству «Старокиївський банк» в період з 17.06.2014 по 10.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та зобов'язано позивача надати суду всі платіжні доручення за період з 17.06.2014 по 10.09.2014, які були надані Публічному акціонерному товариству «Старокиївський банк» Приватним підприємством «Інтертон» через систему «Клієнт-Банк» про сплату коштів з рахунку №97.

В судовому засіданні 13.07.2015 оголошено перерву до 27.07.2015.

17.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження, в якій Приватне підприємство «Інтертон» зазначає, що 14.07.2015 Господарським судом міста Києва було відкрите провадження по справі №910/17716/15, предметом розгляду якої є зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» перерахувати грошові кошти, які містяться на рахунку відповідача, відкритому у позивача, в якості погашення кредитної заборгованості Приватного підприємства «Інтертон» за кредитним договором №6-2013 від 08.04.2013. А тому, на думку відповідача, оскільки дані справи є пов'язаними, то провадження у даній справі підлягає зупиненню.

20.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшли пояснення позивача, в яких він зазначає, що платіжні доручення відповідача не виконувались Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк», оскільки до 10.07.2015 п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було встановлено заборону на задоволення вимог кредиторів банку після введення в ньому тимчасової адміністрації.

В судове засідання 27.07.2015 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, проти клопотання відповідача про зупинення провадження заперечував, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання 27.07.2015 з'явився представник відповідача, надав пояснення по суті спору, клопотання про зупинення провадження підтримав та просив його задовольнити, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження, вважає за необхідне відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

За змістом даної правової норми, взаємна пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення.

Водночас, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, зокрема, внаслідок непідвідомчості господарському суду певного виду спорів, обмеженості предметом позову, неможливістю розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

При цьому, наявність одразу обох цих обставин може бути достатньою процесуальною підставою для застосування ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом розгляду у справі №910/17716/15 є зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» перерахувати грошові кошти в якості погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №6-2013 від 08.04.2013. В той же час, відповідачем жодним чином не наведено які саме обставини можуть бути встановленні у справі №910/17716/15, які суд не може встановити самостійно у даній справі, та які вплинуть на збирання та оцінку доказів у даній справі.

Суд зазначає, що предметом розгляду у даній справі є звернення стягнення на предмет застави у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, та у матеріалах справи №910/13962/15 достатньо доказів для встановлення фактів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи по суті, відтак у зупиненні провадження відсутня необхідність.

У судовому засіданні 27.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» (надалі - кредитор, Банк) та Приватним підприємством «Інтертон» (позичальник) було укладено кредитний договір №6-2013 (надалі - Кредитний договір), у відповідності до п. 1.1 якого кредитор надає кредит на оплату розрахункових документів позичальнику при відсутності грошових коштів на його поточному рахунку, в межах встановленого ліміту кредитування у розмірі 250 000,00 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності для ведення статутної діяльності, а позичальник зобов'язується використати його у відповідності до цільового призначення та повернути кредитору кредит, відсотки по ньому а також сплатити інші платежі за надані супутні послуги на умовах та в строк, передбачений цим договором.

Згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику з кінцевим терміном погашення 06.04.2015 (з урахуванням змін, внесених внаслідок укладення Додаткової угоди б/н від 07.04.2014 до Кредитного договору) (включно) або в інший термін, визначений у заяві клієнта про повне дострокове погашення кредиту або у достроковій вимозі Банку відповідно до вимог, визначених цим Договором та чинним законодавством України.

У пункті 1.3 Кредитного договору сторони погодили, що плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 35% річних 2015 (з урахуванням внесених змін, внаслідок укладення Додаткової угоди б/н від 07.04.2014 до Кредитного договору).

У пункті 2.1 Кредитного договору зазначено, що кредитування здійснюється шляхом оплати розрахункових документів позичальника надісланих в Банк до 16-30 год. на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку №97, відкритого в ПАТ «Старокиївський банк», в межах встановленого ліміту кредитування.

Для обліку отриманого позичальником кредиту, кредитор відкриває йому позичковий рахунок №97 в ПАТ «Старокиївський банк» (п. 2.2 Кредитного договору).

Пунктом 3.1 Кредитного договору визначено, що кредитор проводить щоденне списання коштів, що надійшли на поточний рахунок позичальника №97 в ПАТ «Старокиївський банк», станом на 17-00 год. в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом.

Відсотки за користування кредитом нараховуються кредитором щоденно по фактичному залишку заборгованості по кредиту. Для обліку нарахованих відсотків позичальнику відкривається рахунок нарахованих відсотків №97 в Банку (п. 3.2 Кредитного договору).

У відповідності до п. 3.5 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту, відсотків по ньому і виникнення у позичальника у зв'язку з цим зобов'язань по сплаті штрафу та пені відповідно п. 5.2, 5.3, 5.4, кошти, які надходять від позичальника на погашення кредиту. Кредитор буде зараховувати в наступній послідовності: витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання зобов'язання; штраф за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом (5.4.); пеню за кожен день прострочки повернення кредиту (п. 5.2.); пеню за кожний день прострочки сплати відсотків (п. 5.3.); погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом; погашення заборгованості по кредиту.

Пунктом 5.2 Кредитного договору встановлено, що при порушенні строку повернення кредиту, нараховується пеня за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочки від суми неповерненого кредиту. Нарахування пені припиняється виконанням зобов'язань, проведеним належним чином.

Пунктом 5.3 Кредитного договору визначено, що при порушенні строку сплати відсотків згідно п. 3.2. цього договору нараховується пеня за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочки від нарахованої суми заборгованості по відсотках.

Згідно пункту 5.4 Кредитного договору при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків, зазначених в п.п. 1.2, 3.2 позичальник зобов'язується сплатити кредитору за кожний несвоєчасний платіж одноразовий штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту та/або несплаченої суми відсотків. Позичальник зобов'язаний сплатити суму штрафу на рахунок кредитора №10 в ПАТ «Старокиївський банк», в десятиденний термін з моменту порушення строку сплати відсотків та/або повернення кредиту.

На забезпечення вказаного зобов'язання, сторонами 08.04.2013 укладено договір застави №6/3-2013 (надалі - Договір застави), відповідно до п. 1.1 якого даний договір забезпечує дійсну вимогу заставодержателя, що випливає з кредитного договору №6-2013 від 08.04.2013, який укладено між Приватним підприємством «Інтертон» та ПАТ «Старокиївський банк», та додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені в майбутньому та які є його невід'ємними частинами.

У пункті 2.1 Договору застави зазначено, що для забезпечення забов'язань за кредитним договором заставодавець передає, а заставодержатель приймає у заставу товари в обороті (надалі - предмет застави) загальною балансовою вартістю 520 000,00 грн., що підтверджується випискою з балансу, завіреною печаткою та підписами посадових осіб застводавця.

Повний ідентифікований перелік предмета застави приводиться в Додатку до цього Договору, який є його невід'ємною частиною (п. 2.2 Договору).

У відповідності пункту 2.3 Договору застави за взаємною згодою сторін цього Договору загальна заставна вартість предмету застави складає 500000,00 грн.

У пункті 6.1 Договору застави зазначено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору.

У зв'язку з невиконанням належним чином відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором, позивач вказує на існування у Приватного підприємства «Інтертон» заборгованості за кредитом у розмірі 20128,12 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 2880,51 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1654,37 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 319,69 грн., штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 1006,41 грн. та штраф за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 343,15 грн.

Таким чином, Банк стверджує, що у Приватного підприємства «Інтертон» наявна заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 26332,25 грн., з метою погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет застави згідно з Договором застави.

В силу норм ч. 2 ст.1069 Цивільного кодексу України права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України встановлено, що у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Матеріалами справи підтверджується (долученими позивачем належним чином засвідченими копіями банківських виписок) та не заперечується відповідачем, що позивач свої зобов'язання з надання кредиту у відповідності до Кредитного договору виконав та надав Приватному підприємству «Інтертон» кредит на оплату розрахункових документів в межах ліміту 250000,00 грн., який відповідач на виконання умов Кредитного договору зобов'язаний був повернути до 06.04.2015.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок, зокрема, позичальника повернути кредит та сплатити проценти за кредитним договором.

За приписами ст. 10561 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У пункті 1.3 Кредитного договору сторони погодили, що плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 35% річних (з урахування Додаткової угоди до Кредитного договору від 07.04.2014).

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, зобов'язання з повернення кредитних коштів у розмірі 26332 грн. 25 коп. та зі сплати процентів за користування кредитними коштами (з урахуванням процентної ставки в розмірі 35% річних) Приватним підприємством «Інтертон» належним чином виконано не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість по кредиту у сумі 26332 грн. 25 коп. та за процентами в сумі 2880 грн. 51 коп.

Приватне підприємство «Інтертон» в обґрунтування своїх заперечень щодо вимог Банку вказує на те, що дана заборгованість і прострочення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором відбулось з вини Банку, оскільки відповідач неодноразово звертався до позивача через систему «Клієнт-Банк» та надавав платіжні доручення на перерахування грошових коштів у розмірі 20 128,12 грн., які знаходяться на рахунку, відкритому у ПАТ «Старокиївський банк», в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

04.07.2015 відповідач звернувся до Банку з вимогою №11 від 04.07.2014, в якій просив зарахувати кошти у розмірі 14040,12 грн., які знаходяться на рахунку №97, відкритому у ПАТ «Старокиївський банк», та кошти у розмірі 6088,00 грн., які знаходяться на рахунку №97, відкритому у ПАТ «Старокиївський банк», в рахунок погашення заборгованості з сплати відсотків та часткового погашення тіла кредиту.

У письмових поясненнях, поданих до суду 20.07.2015, позивач підтвердив, що 24.06.2014 та 25.06.2014 відповідачем були подані платіжні доручення через систему Клієнт-Банк (№ 410 від 24.06.2014 на суму 1738 грн. 00 коп., № 411 від 25.06.2014 на суму 613 грн. 37 коп. та № 412 від 25.06.2014 на суму 1124 грн. 63 коп. з призначенням платежу - перерахунок коштів для погашення кредиту та відсотків, відповідно до банківської виписки з рахунку відповідача).

Однак, як зазначив позивач, вказані платіжні доручення від 24.06.2014 та від 25.06.2014 не були ним виконані у зв'язку з тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» № 365 від 17.06.2014, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення №50 про запровадження з 18.06.2014 тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк» строком на 3 місяці.

В подальшому, відповідно до Постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» № 563 від 11.09.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 92 від 17.09.2014 про початок здійснення процедури ліквідації відповідача.

У спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Приписами частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, яка була чинною на дату звернення відповідача до Банку з платіжними дорученнями (24.06.2014 та 25.06.2014) та вимогою, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

11.07.2014 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» від 04.07.2014 № 1586-VII, яким доповнено ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пунктом 5, згідно з яким обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Таким чином, позивач під час тимчасової адміністрації та до 11.07.2014 не мав права виконувати платіжні доручення відповідача та переказувати кошти, що перебували на рахунках відповідача у Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський банк».

Суд зазначає, що з огляду на те, що закон не має зворотної дії у часі, та платіжні доручення були подані відповідачем до внесення змін до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дії позивача щодо невиконання вказаних платіжних доручень (виконання яких за своєю правовою природою є майновою вимогою кредитора до банку) були правомірними, оскільки б такі дії суперечили приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідачем факт порушення умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів в сумі 20128,12 грн. та сплати процентів за користування коштами у сумі 2880,51 грн. не спростовано.

Оскільки відповідачем у визначений Кредитним договором строк не було повернуто Банку кредит та не сплачено проценти за користування коштами, позивачем нараховано Приватному підприємству «Інтертон» пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1654,37 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 319,69 грн., штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 1006,41 грн. та штраф за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 343,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 5.2 Кредитного договору встановлено, що при порушенні строку повернення кредиту, нараховується пеня за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочки від суми неповерненого кредиту. Нарахування пені припиняється виконанням зобов'язань, проведеним належним чином.

Пунктом 5.3 Кредитного договору визначено, що при порушенні строку сплати відсотків згідно п. 3.2. цього договору нараховується пеня за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочки від нарахованої суми заборгованості по відсотках.

Суд, здійснивши перерахунок нарахованої позивачем пені за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів, приймаючи до уваги відсутність зі сторони Приватного підприємства «Інтертон» аргументованих заперечень щодо порядку та розміру нарахованої пені, приходить до висновку про правомірність вимоги Банку про стягнення з позичальника пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1654,37 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 319,69 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з пунктом 5.4 Кредитного договору при порушенні строків повернення кредиту або сплати відсотків, зазначених в п.п. 1.2., 3.2 позичальник зобов'язується сплатити кредитору за кожний несвоєчасний платіж одноразовий штраф у розмірі 5% від неповерненої суми кредиту та/або несплаченої суми відсотків. Позичальник зобов'язаний сплатити суму штрафу на рахунок кредитора №10 в ПАТ «Старокиївський банк», в десятиденний термін з моменту порушення строку сплати відсотків та/або повернення кредиту.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 1006,41 грн. та розрахунок штрафу за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 343,15 грн., суд дійшов висновку, що вони відповідають передбаченим законодавством порядку і способу нарахування та є обґрунтованими.

Таким чином, судом встановлено, що загальна сума заборгованості Приватного підприємства «Інтертон» перед Банком складає 26332,25 грн., яка в свою чергу підтверджується виписками банку та розрахунками позивача.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Як свідчать матеріали справи, 08.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» (заставодержатель) та Приватним підприємством «Інтертон» (заставодавець) було укладено договір застави №6/3-2013, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 та 2.3 якого для забезпечення зобов'язань за Кредитним договором заставодавець передає, а заставодержатель приймає у заставу товари в обороті, перелік яких приводиться в додатку до даного договору, загальною вартістю 500000,00 грн., та які знаходяться на відповідальному зберіганні заставодавця на складі за адресою: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44-Е.

З наявного в матеріалах справи витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №403802690 від 10.04.2013 вбачається, що об'єктом обтяження (предметом застави) на підставі договору застави №6/3-2013 від 08.04.2013 є плівка ASWF в асортименті в кількості 4 145 кв. м., плівка SunTek в асортименті в кількості 1096 кв. м., плівка Johnson Window Films в кількості 1 800 кв. м. та плівка Witech в кількості 2 000 кв. м. на загальну суму 500000,00 грн.

Контрагенти у п. 3.3.3 Договору домовились, що заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, розмір яких визначається на момент фактичного задоволення вимог заставодержателя.

У пункті 6.1. Договору застави зазначено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору.

Виходячи зі змісту витягу №403802690 від 10.04.2013 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватне, обтяження рухомого майна, що є предметом застави за договором №6/3-2013 від 08.04.2013, було зареєстроване Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк».

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Аналогічні положення містить і ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яка надає право обтяжувачу в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне зобов'язання, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Як вказувалось вище, відповідно до п.3.3.3 Договору застави за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення вимог заставоджателя, що передбачені умовами кредитного договору, включаючи суму основного боргу за кредитом, проценти, можливі штрафні санкції та пеню, необхідні витрати на утримання та реалізацію предмету застави.

За таких обставин, господарським судом встановлено, що Приватним підприємством «Інтертон» свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів всупереч умовам Кредитного договору виконано не було, внаслідок чого у Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» виникло право в силу норм ст. 589 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», та п. 3.3.3 Договору застави звернути стягнення на предмет застави.

За приписами ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

У статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, в тому числі, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 вказаного нормативно правового акту.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати, в тому числі, такий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

У своїй позовній заяві Банк просить звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на передбачене чинним законодавством право заставодержателя на задоволення своїх кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, в тому числі, за рахунок продажу обтяжувачем предмета застави на прилюдних торгах, у зв'язку із тим, що порушення основного зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів усунуті не були, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до Приватного підприємства «Інтертон» про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №6/3-2013 від 08.04.2013 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6-2013 від 08.04.2013 в розмірі 26 332,25 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту в розмірі 20 128,25 грн., по процентам за користування кредитними коштами в сумі 2880,51 грн., пені з несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 654,37 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 319,69 грн., штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 1006,41 грн. та штрафу за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 343,15 грн.

Нормами частини 22 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

У відповідності до частини 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп.

Таким чином, зважаючи на те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» задоволені в повному обсязі судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп. підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 3 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на предмет застави за Договором застави товарів в обороті № 6/3-2013 від 08.04.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» та Приватним підприємством «Інтертон», а саме: плівку ASWF в асортименті в кількості 4145 кв. м., плівку SunTek в асортименті в кількості 1096 кв. м., плівку Johnson Window Films в кількості 1800 кв. м. та плівку Witech в кількості 2000 кв. м., яке знаходиться за адресою: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44-Е, в рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Інтертон» перед Публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» за Кредитним договором № 6-2013 від 08.04.2013 у загальному розмірі 26332 грн. 25 коп., що складається із заборгованості з повернення кредиту у розмірі 20128 грн. 12 коп., заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2880 грн. 51 коп., заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1654 грн. 37 коп., заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 319 грн. 69 коп., штрафу за несвоєчасне повернення кредитних коштів у розмірі 1006 грн. 41 коп. та штрафу за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у розмірі 343 грн. 15 коп., шляхом продажу його на публічних торгах.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Інтертон» (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 3; ідентифікаційний код 31408379) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча двадцять сім) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.08.2015

Суддя І.М. Отрош