РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/12939/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МАЙСТЕРЛІФТ"
до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського р-ну м. Києва
простягнення 189 735,40 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Степаненко О.А. - представник за довіреністю від 02.09.14;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 29.07.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЙСТЕРЛІФТ" до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського р-ну м. Києва про стягнення 189 735,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.08.2013 між сторонами було укладено договір № ДС-34 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфта, на підставі якого позивачем було виконано роботи на загальну суму 106 525,63 грн. За доводами позивача, відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати товару, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 189 735,40 грн., з яких: 106 525,63 грн. - основна заборгованість, 77 895,16 грн. - інфляційні втрати та 5 314,61 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12939/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.06.2015.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.06.2015 у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України було відкладено на 24.06.2015.

10.06.2014 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю первинних документів відносно позовних вимог, на підставі яких відповідач надав би пояснення щодо визнання або спростування суми заборгованості.

У судове засідання, призначене на 24.06.2015, з'явився представник позивача, який проти поданого клопотання не заперечував та подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору.

Керуючись ст.. 69, 77 ГПК України, суд продовжив строк вирішення спору та відклав розгляд справи на 29.07.15.

В судове засідання 29.07.15 представник позивача з'явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, про вимоги ухвали суду не виконав, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд відклав розгляд справи на 29.07.15.

Представник відповідача в судове засідання 29.07.15 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, витребуваних судом документів не надав, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 889, з якого вбачається, що ухвалу суду від 24.06.15 відповідач отримав 02.07.15.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив.

08 серпня 2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (далі - позивач, підрядник) та Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва (далі - відповідач, замовник) було укладено Договір № ДС-34 на виконання відновлюваних робіт з ремонту ліфтів (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався виконати відновлювальні роботи з ремонту ліфтів на об'єктах замовника, зазначених в Додатку № 1 до Договору, а замовник - прийняти і оплатити вартість робіт у порядку і на умовах, передбачених Договором, та у відповідності із затвердженою ціною та локальним кошторисом, які є додатком до даного договору, та його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1.3, 1.4 Договору, перелік робіт, що підлягають виконанню, визначаються кошторисами та погоджується сторонами. Термін виконання робіт, в залежності від їх складності, складає не більше один-два місяці з дня погодження договірної ціни та кошторису по конкретному об'єкту.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що загальна вартість робіт за Договором становить 106525,63 грн., включно з ПДВ.

Згідно з п.п. 2.2, 2.4, 2.7 Договору, оплата робіт здійснюється за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних робіт, форма КБ-2в. Термін перевірки замовником наданої форми актів - три робочих дні. Датою виконання зобов'язання по виконаних роботах є дата підписання замовником актів форми Кб-2в. Вид розрахунків за Договором - безготівковий. Розрахунок за виконані роботи Замовником проводиться протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін Актів виконаних робіт.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.13., а в частині оплати - до повного виконання замовником передбачених Договором зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за результатами виконаних на підставі Договору робіт, складено акти приймання-передачі виконаних робіт, форма КБ-2В, та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, форма КБ-3, за серпень 2013 року, які 28.08.2013 без зауважень підписані представником відповідача та скріплені його печаткою.

В той же час, Відповідач своїх зобов'язань з оплати виконаних робіт не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 106525,63 грн.

На підставі викладеного Позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Укладений між сторонами договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт на загальну суму 106 525,63 грн., зокрема, актами приймання виконаних робіт, які підписано відповіжачем без зауважень.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи факт підписання сторонами актів приймання-передачі робіт та положення п. 2.7 Договору, суд дійшов висновку, що строк виконання Відповідачем зобов'язань з оплати виконаних робіт настав, а відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 106525,63 грн. є законними та обґрунтованими.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за виконанні роботи.

Доводи відповідача про те, що оскільки ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.03.14. було вилучено всі первинні документи щодо правовідносин з позивачем за 2012-2014 роки, то розгляд даної справи по суті є неможливим, не приймаються судом до уваги як безпідставні та необґрунтовані з огляду на те, що станом на момент вирішення даного спору строк оплати відповідачем виконаної позивачем роботи за договором № ДС-34 настав, спірний договір в судовому порядку недійсним визнано не було, факти незаконного отримання коштів шляхом завищення обсягів фактично виконаних робіт та наданих послуг у відповідному судовому рішенні встановлено не було.

Крім того, оригінали всіх долучених до позовної заяви документів були надані позивачем для огляду під час розгляду даної справи.

Оскільки, відповідач прийняв замовлені ним роботи, однак не оплатив їх вартості, грошові кошти в розмірі 106 525,63 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення інфляційних та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок заборгованості, відповідно до якого розмір інфляційних складає 184420,79 грн. за період з 12.09.13 - 11.05.15, трьох процентів річних - 5314,61 грн. за період з 12.09.13 - 11.05.15, суд дійшов висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, в зв'язку з чим зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі статтею 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва (02217, м.Київ, вул. Закревського, 15; ідентифікаційний код 36657100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" (04073, м. Київ, пров. Куренівський, 17, літ. "Ш"; ідентифікаційний код 33308688) 106 525 (сто шість тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн. 63 коп. - основної заборгованості; 77 895 (сімдесят сім тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 16 коп. - інфляційних втрат; 5 314 (п'ять тисяч триста чотирнадцять) грн. 61 коп. - 3% річних та 3 794 (три тисячі сімсот дев'яносто чотири) грн. 71 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.