РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015Справа №910/12796/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Куксенко П.Р. - за довіреністю від 26.12.2014р.

В судовому засіданні 08 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

19 травня 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (позивач) надійшла позовна заява 0672/19-01 від 10.04.2015 року до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (відповідач) про стягнення 19 196,67 грн. - основного боргу, 1 580,58 грн. - інфляційних втрат, 3 455,40 грн. - пені, 1 343,77 грн. - 7% штрафу, 1 729,28 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу № 265-К/104-234-У від 13 жовтня 2010 року, з оплати вартості поставленої йому позивачем продукції.

Відповідач звернувся до суду із відзивом, у якому за викладених підстав у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/12796/15-г. Розгляд справи призначено на 15.06.2015р.

В судовому засіданні 15.06.2015 року по справі було оголошено перерву до 08.07.2015 року.

В судовому засіданні 15.06.2015 року від відповідача надійшла заява, у якій зазначено, що до позовних вимог підлягає застосуванню строк позовної давності, який сплив 19.10.2013 року.

10 червня 2015 року через канцелярію до суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких останній заперечував проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що шляхом підписання акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2012 року, 30.09.2012 року та 31.12.2012 року, відповідачем було визнано суму боргу, що перериває строк позовної давності.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2010 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі - продавець) та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - покупець) (разом - сторони) було укладено Договір купівлі-продажу № 265-К/104-234-У (надалі - Договір, належним чином завірена копія кого долучена до матеріалів справи), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити запасні частини та матеріали (продукція), відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

Позивач стверджує, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу № 265-К/104-234-У від 13 жовтня 2010 року з оплати вартості поставленої йому позивачем продукції, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього 19 196,67 грн. основного боргу, 1 580,58 грн. інфляційних втрат, 3 455,40 грн. пені, 1 343,77 грн. 7% штрафу, 1 729,28 грн. 3% річних.

Відповідач із позовом не погодився і звернувся до суду із відзивом. у якому вказує, що видаткова накладна не є розрахунковим документом, а є первинним документом, що фіксує та підтверджує господарську операцію (відпуск продукції). Рахунково-платіжним документом виступає рахунок-фактура, який передбачає виставлення певних сум до оплати, про що сторони домовились в договорі. Рахунок на оплату за договором на адресу відповідача не надходив. Поставка продукції відбулась 13.10.2010 року, а отже трьохрічний строк позовної давності за позовними вимогами сплив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 13.10.2010 року між сторони було укладено Договір купівлі-продажу № 265-К/104-234-У, відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити запасні частини та матеріали (продукція), відповідно до специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, назва, кількість та асортимент продукції зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1).

Загальна ціна цього Договору становить 19 196,67 грн., в т.ч. ПДВ 3 199,44 грн. (п. 3.2. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору, факт поставки продукції підтверджується видатковою накладною, яка підписується повноважними представниками сторін у день отримання продукції.

Відповідно до п. 4.4. Договору, датою поставки продукції визнається дата, вказана в накладній про прийняття продукції покупцем.

Наявні матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію, визначену специфікацією, згідно з накладними № 23/10-2023 від 13.10.2010 року та № 20/10-2026 від 13.10.2010 року на загальну суму 19 196,67 грн.

Відповідно до п. 3.4. Договору, продавець після поставки продукції та підписання сторонами відповідної видаткової накладної, виписує рахунок-фактуру, у якому зазначається ціна та вартість поставленої продукції згідно зі специфікацією до Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3.5. Договору, покупець здійснює 100% оплату вартості продукції протягом 5 днів після отримання рахунку-фактури шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Таким чином, п. 3.5. Договору, сторонами було погоджено, строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати проданої продукції, настання якого безпосередньо пов'язано з отриманням останнім відповідного рахунку-фактури.

Однак, позивачем відповідачу рахунку-фактури виставлено не було, зворотнього суду не доведено.

У зв'язку з тим, що факту виставлення рахунків-фактур позивачем відповідачу не встановлено, строк оплати поставленої продукції за Договором не настав.

Отже, позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 19 196,67 грн. задоволенню не підлягають, через відсутність встановлених договором підстав для виникнення у відповідача обов'язку щодо оплати придбаного товару

Оскільки 3% річних, інфляційні втрати, пеня та 7% річних є похідними вимогами від основного боргу, зазначені позовні вимоги залишенню без задоволення.

Щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 вказаного Кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Твердження позивача про те, що подана відповідачем заява про застосування строку позовної давності є безпідставною, оскільки в акті звірки взаєморозрахунків покупець визнав суму боргу, а отже вчинив дії, які на думку позивача свідчать про переривання строку позовної давності, є необґрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до п.п. 4.4.1 п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 р. у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Так, позивачем надано суду акти звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2012 року, 30.09.2012 року та 31.12.2012 року, підписані сторонами.

Проте, у зазначених актах відсутні посилання як на спірний Договір, так і на видаткові накладні, за якими позивачем отримано продукцію, а тому, зазначений документ не є належним доказом визнання боргу саме за Договором купівлі-продажу № 265-К/104-234-У від 13.10.2010 року. Підписаний відповідачем акт звірки взаємних розрахунків є лише зведеним обліковим документом, який відображає суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами, проте не є дією, яка б свідчила, що боржник визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача саме за Договором купівлі-продажу № 265-К/104-234-У від 13.10.2010 року.

Таким чином, судом не можуть бути прийняті вищевказані акти звірки як докази, що стосуються саме спірної заборгованості.

Проте, у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності слід відмовити з тих підстав, що на теперішній час не настав строк оплати товару за Договором купівлі-продажу № 265-К/104-234-У від 13.10.2010 року.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію даного рішення направити позивачу у справі № 910/12796/15-г.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.07.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало