КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа№ 910/5469/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шипка В.В.

при секретарі: Волуйко Т.В.

За участю представників:

від позивача -Новіков С.Ю., за довіреністю;

від відповідача -Ковригін О.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2015

у справі № 910/5469/15-г (головуючий суддя: Селівон А.М. )

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 46641,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі №910/5469/15-г позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" основний борг в сумі 36280,00 грн. та судовий збір в розмірі 1421,12 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Дочірнє підприємство "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі № 910/5469/15-г та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О. суддів: Синиці О.Ф., Ткаченко Б.О.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Ткаченко Б.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/5469/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Синиці О.Ф., Шевченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 13.07.2015.

Представником позивача подано до суду відзив в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному та перебування судді Шевченко Е.О., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/5469/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу №910/5469/15-г.

В судовому засіданні 13.07.2015 оголошено перерву на 27.07.2015.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р., у зв'язку з перебуванням суддів Чорногуза М.Г. та Агрикової О.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/5469/15-г колегію суддів у складі: головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Ткаченко Б.О., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 колегією суддів у зазначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

30 вересня 2010 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник за договором, позивач у справі), правонаступником якого є ПАТ "Укртрансгаз", та Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець за договором, відповідач у справі) укладено Договір поставки продукції № 259-Х/Х-1111-43.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором передати у власність (повне господарське відання) покупцеві запчастини до компресорів автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій (АГНКС), які належать до класифікатору "Підшипники кочення" (далі - Продукція) згідно специфікацій, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Розділами 2 - 5 Договору сторони узгодили кількість та якість продукції, умови поставки продукції, ціну продукції, суму договору, порядок проведення розрахунків та відповідальність сторін за порушення Договору тощо.

Відповідно до п.9.1. Договору він вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього Договору починає перебіг у момент, визначений у п.9.1 цього Договору, та діє до 31 грудня 2010 року.

У відповідності до п.п.1.2, 3.1 Договору назва, кількість та асортимент продукції, а також ціна продукції зазначені у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Загальна сума цього Договору визначається сумою всіх специфікацій до нього і складає 36280,00 грн., в т.ч. ПДВ 6046,67 грн. (п.3.3 Договору).

Згідно специфікації № 1 до договору позивач зобов'язався поставити відповідачу підшипники в кількості 14 штук на загальну суму 36280,00 грн. з ПДВ.

Постачальник здійснює поставку продукції покупцю за власний рахунок протягом 30 днів з моменту підписання цього Договору (п.4.1 Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного Договору позивачем було здійснено поставку покупцю товару (підшипників) на суму 36280,00 грн. за видатковою накладною № 537 від 30.09.10 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Факт передачі позивачем та отримання товару відповідачем підтверджується засвідченими печатками підприємств та підписами на вищевказаній накладній уповноважених представників Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відповідно.

Покупець оплачує постачальнику 100% вартості продукції по факту поставки зазначеної продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника до закінчення терміну дії Договору (п.3.4 Договору).

Строк дії цього Договору починає перебіг у момент, визначений у п.9.1 цього Договору, та діє до 31 грудня 2010 року.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного правочину, строк оплати товару, який було поставлено на підставі Договору поставки продукції № 259-Х/Х-1111-43 від 30.09.10 р.. на загальну суму 36280,00 грн., настав 31.12.2010 р.

Проте, у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач свого зобов'язання з оплати отриманої продукції не виконав, в результаті чого у Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в позовній заяві.

Додатково на підтвердження наявності заборгованості за Договором позивач посилається на підписаний між РВУ "Харківавтогаз" ДП "Укравтогаз" та ПАТ "Укртрансгаз" та скріплений печатками підприємств 01.10.2013 року акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого заборгованість ДП "Укравтогаз" перед ПАТ "Укртрансгаз" станом на 30.09.2013р. складає 479693,76 грн.. Копія вказаного акту наявна в матеріалах справи.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, як вбачається з вищевикладеного відповідач у визначені договором строки плату за надані послуги не здійснив, поставка товару належним чином доведена матеріалами справи, при цьому сам відповідач не заперечує факту отримання продукції за вищевказаною накладною.

Доказів пред'явлення претензій щодо якості та кількості поставки продукції у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій та актів щодо якості або кількості поставленої продукції від відповідача не надходило.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з передачі продукції ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України", а відповідачем, у свою чергу, прийнята ця продукція без будь - яких зауважень. Підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фіксує факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за Договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 36280,00 грн. за вказаним Договором правомірно задоволена судом першої інстанції.

Щодо заперечень відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, то необхідно врахувати наступне.

Так, як встановлено судом та зазначено вище, в порушення умов договору Дочірнім підприємством "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" продукція на загальну суму 36280,00 грн. оплачена не була. При цьому, враховуючи визначені договором строки оплати поставленого товару, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості почав свій перебіг 31.12.2010 р., а отже строк позовної давності встановлюється до 31.12.2013 р.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у ч.1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2013 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності. Акт звірки взаємних розрахунків підписаний сторонами 31.03.2013, отже строк позовної давності переривався та починався з моменту підписання акта звірки - 31.03.2013 р. Таким чином, загальний строк позовної давності за вимогою про стягнення суми основного боргу закінчується 31.03.2016 р., оскільки акт звірки фактично є дією у розумінні ст.264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу і як наслідок переривання строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу.

Крім того, позивач в поданій позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 3271,16 грн., інфляційні втрати у сумі 1777,72грн., які нараховано з 01.01.2011 р. по 01.01.2014 р., а також стягнути пеню у сумі 2773,18 грн. за період з 01.01.2011 р. по 29.06.2011 р. на підставі п.5.3 Договору.

Розглядаючи вказані вимоги позивача, з врахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що пунктом 4.4 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Три відсотки річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою є правовими наслідками порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань. Вимоги про сплату нарахувань, передбачених частиною другою ст.625 Цивільного кодексу України, хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є частиною основного зобов'язання. Вказану правову позицію наведено у п.1.14 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Отже, переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу не свідчить про переривання такого строку за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.07.2014р. Вищого господарського суду України по справі № 910/4129/14.

Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду з даним позовом - 06.03.2015 р., строк позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період за період з 01.01.2011 р. по 01.01.2014 р. фактично сплив 31.12.2013 р.

Що стосується вимог про стягнення пені, то строк позовної давності щодо неустойки стягнення неустойки, передбаченої п. 5.3 Договору, сплинув 30.12.2011 р., тобто до моменту звернення позивача з позовом, який було подано до господарського суду 06.03.2015 р..

Отже, враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов правомірного висновку про часткове задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності, з урахуванням якого позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають у зв'язку зі спливом позовної давності.

Стосовно заявлених Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 2539,60 грн. на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, то судом вірно зазначено, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Проте, позивач просить стягнути з відповідача 2539,60 грн. штрафу за порушення відповідачем саме грошового зобов'язання, що виключає у даному випадку можливість нарахування штрафу на підставі ст.231 Господарського кодексу України та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, відповідач повинен оплатити отриману від позивача продукцію.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 27.05.2015 у справі №910/5469/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - без задоволення.

2. Справу № 910/5469/15-г повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Шипко