донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.07.2015р. справа №908/1907/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Радіонова О.О., Зубченко І.В.
при секретарі судового засідання Максимовій О.Ю.
за участю представників сторін:
від позивача: Скиба С.Г. - за довіреністю №ББУ/ПУ354/14 від 10.12.2014р.;
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград Дніпропетровської області
на рішення господарського суду Запорізької області
від21.05.2015р. (повний текст підписано 26.05.2015р.)
по справі№908/1907/15-г (суддя Ярешко О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград Дніпропетровської області
до Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1», м. Запоріжжя
пропро тлумачення умов договору
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград Дніпропетровської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1», м. Запоріжжя (Відповідач) про тлумачення поняття «відповідна партія продукції» в редакції Специфікації від 03.07.2014р. до договору поставки №13-16/458-КП-169(13) від 19.12.2013р. в редакції Позивача, а саме: «Партія відповідної продукції за Специфікацією означає всю кількість товару по Специфікації від 03.07.2014 р. до договору № 13-16/458-КП від 19.12.2013 р., це 166 шт. плит 1ПАГ-14 6х2 та 302 шт. бордюру тротуарного».

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015р. у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, судові витрати були покладені на Позивача.

Рішення місцевого суду вмотивовано тим, що Специфікація до договору лише конкретизувала номенклатуру, кількість та вартість предмету договору поставки, а також змінила строк виконання Позивачем основного зобов'язання по оплаті поставленої продукції, між тим вона не є новацією, оскільки не змінює основних зобов'язань по договору, у тому числі і не змінює значення поняття «партія продукції».

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015р. у справі №908/1907/15-г та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: невідповідність висновку в рішенні суду ст.188 Господарського кодексу України, ст. 604 Цивільного кодексу України, а також матеріалам і обставинам справи.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Радіонова О.О., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 28.07.2015р. о 14.00. год.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Позивача у судовому засіданні 28.07.2015р. підтримав апеляційну скаргу у повному обсягу.

Представник Відповідача, належним чином обізнаний про судовий розгляд (а.с.124), у судове засіданні 28.07.2015р. не з'явився, проте через канцелярію суду надав відзив від 20.07.2015р. (а.с.а.с.126-129) та додадкові пояснення до нього від 24.07.2015р. (а.с.а.с.133-139), якими заперечив проти апеляційної скарги, наголошуючи на законності переглядуваного рішення.

Враховуючи доведення Відповідачем своєю позиції до відома суду у письмовому вигляді, невизнання явки його представника обов'язковою, достатність наявних матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 19.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» (Покупець) було укладено договір поставки № 13-16/458-КП (Договір - а.с.а.с.9-15), згідно пункту 1.1 та 1.2 якого Постачальник взяв на себе зобов'язання поставити, а Покупець - прийняти та оплатити продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в договорі і Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору, поставка Продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість, та одним товаросупровідним документом.

У випадку, коли сторонами в Специфікаціях оговорюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, затвердженими в міжнародних торгових термінах «Інкотермс-2000», з урахуванням узгоджених Сторонами оговорок та умов поставок у відповідних Специфікаціях (п. 4.2 договору).

Згідно із п. 4.4 Договору датою поставки вважається дата, зазначена представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про приймання Продукції.

У пункті 5.3. Договору сторони визначили, що розрахунку за продукцію, що постачається Постачальником за цим Договором, здійснюються Покупцем шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 10 банківський день з моменту поставки відповідної партії продукції.

Пунктом 2 Додаткової угоди від 17.07.2014р.(а.с.а.с.17,18) сторони змінили п. 5.3. Договору та встановили, що розрахунки за поставлену Постачальником Продукцію за цим договором здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інше, відстрочення більше 60 (шести десяти) календарних днів не передбачена у відповідних Специфікаціях до цього Договору.

03.07.2014р. сторонами по Договору було підписано Специфікацію (а.с.19), відповідно до п.1 якої Відповідач взяв на себе зобов'язання поставити Позивачу 166 шт. плит дорожніх 1ПАГ-14 6x2, з яких 100 шт. підлягали поставці до 25.07.2014р., а 66 шт. Відповідач повинен був поставити до 25.08.2014р. Також за цією Специфікацією мав бути поставлений бордюр тротуарний загальною кількістю 302 шт. 1000х200х80, з яких 82 шт. Відповідач повинен був поставити до 25.07.2014р., 100шт. - до 25.08.2014р. та 120 шт. - до 25.08.2014р.

Пунктом 2 Специфікації до Договору Сторони визначили умови оплати: розрахунки за поставлену Постачальником продукцію по Специфікації виконуються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на 90 (дев'яностий) календарний день з моменту поставки відповідної партії Продукції. У випадку, коли строк оплати приходиться на неплатіжний день, оплата виконується на наступний банківський день.

Проте, як стверджує Позивач, аналіз змісту зазначених пунктів Специфікації дозволяє зробити висновок, що вона містить у собі погоджені сторонами нові умови договору, якими заміняються первісні умови договору (новація) у відповідності до вимог ст. 604 Цивільного кодексу України. Зміни полягають в узгодженні сторонами іншого строку здійснення розрахунку за Продукцію, а також - кількості товару (партії), відносно якого виникає грошове зобов'язання.

Виходячи з цього,о Позивач вважає, що партія відповідної продукції за Специфікацією означає всю кількість товару по Специфікації від 03.07.2014 р. до договору № 13-16/458-КП від 19.12.2013 р., це 166 шт. плит 1ПАГ-14 6х2 та 302 шт. бордюру тротуарного.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свою позицію посиланням на п. 5.3 Договору та умови Специфікації від 03.07.2014 р., згідно з якими розрахунки здійснюються Покупцем на 90 календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. Під партією Відповідач розуміє кількість поставленої продукції за видатковою накладною, та, відповідно, вартість такої продукції по одній накладній вважає грошовим зобов'язанням, що вбачається із змісту адресованого Господарському суду Дніпропетровської області позову про стягнення Постачальником з покупця заборгованості за поставлену згідно специфікації від 03.07.2014р. продукцію та нарахувань на неї (а.с.а.с.20-23)

Таким чином, між сторонами виник спір щодо визначення поняття «відповідна партія продукції», застосованого в Специфікації від 03.07.2014р. до договору № 13-16/458-КП від 19.12.2013р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст.213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначені в ч.ч.3, 4 ст.213 Цивільного Кодексу України. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими ч.3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, встановлена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Визначення терміну «партія товару» сторонами безпосередньо приведено в п. 4.1. договору і полягає в «будь-якій кількості продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість, та одним товаросупровідним документом».

Означене розумінні цього теміну узгоджується із визначеннями, закріпленими Державним стандартом України (ДСТУ) 3993-2000 «Товарознавство. Термін та визначення», діючим роз'ясненням Державної інспекції по контролю за цінами від 21.07.2010р. N 200-5-23/4223, п.1.5. Ліцензійних умов провадження посередницької діяльності митного перевізника, затверджених наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної митної служби України від 25.03.2004р. N 34/212.

В свою чергу, жодних підстав для висновку про зміну сторонами положень п.4.1. договору, що регламентує розглядуване поняття, внаслідок укладання специфікації від 03.07.2014р., не вбачається, оскільки:

- означена специфікація не є новацією у розумінні ч.2 ст.604 Цивільного кодексу України, оскільки природа зобов'язання - поставка продукції - залишилося не змінним і не припинилося. Аналогічна позиція з цього приводу та відносно цієї ж самої специфікації сформульована Дніпропетровським апеляційним господарським судом у постанові від 14.07.2015р. в межах справи №904/10449/14 між цими ж сторонами (а.с.а.с.135-139). В свою чергу, зміні в порядку ч.ч.1,3 ст.653 цього Кодексу були піддані первісні умови щодо періоду відстрочення оплати - з 60 днів до 90 днів - що цілком узгоджується із п.5.3. договору в редакції додаткової угоди від 17.07.2014р.;

- означена специфікація за своїм змістом цілком відповідає умовам абз.1 п. 4.1. договору та п.5.3. в редакції додаткової угоди від 17.07.2014р. та ч.2 ст.266 Господарського кодексу України, що не передбачають наслідком її укладання зміну або встановлення будь-яких інших умов договору, окрім асортименту, кількості, ціни, якості, строку поставки і оплати. Встановлені місцевим судом обставини фактичного виконання зобов'язань між сторонами вже після укладання специфікації від 03.07.2014р. також вказують на наявність устеленої практики сторін застосування терміну «партія продукції» саме у розумінні його визначення за абз.2 п.4.1. договору;

- визначена специфікацією від 03.07.2014р. продукція за узгодження сторін має поставлятися Покупцеві з різними граничними термінами поставки, що, як справедливо зазначив місцевий суд, об'єктивно унеможливлює об'єднання всієї цієї продукції під терміном «партія продукція» у розумінні Позивача через неможливість здійснення у такому випадку її фактичного постачання із дотримання узгоджених сторонами строків.

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується із правильністю висновків місцевого суду, відхиляючи доводи Скаржника як юридично неспроможні. Наразі, будь-яких інших обставин наявності підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення по суті заявлених і розглянутих позовних вимог, апеляційною інстанцією також не встановлено.

Отже, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015р. (повний текст підписано 26.05.2015р.) у справі №908/1907/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015р. (повний текст підписано 26.05.2015р.) у справі №908/1907/15-г залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

І.В. Зубченко

Надруковано 5 примірників: 1,2 - сторонам, 3- у справу, 4- ГСЗО, 5- ДАГС