ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року Справа № 904/2976/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідач)

суддів: Джихур О.В., Березкіна О.В. ( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження голови суду Євстигнеєва О.С. від 23 липня 2015 року)

Секретар судового засідання Петровська А.В.

Представники сторін:

від позивача: Коваленко О.В., довіреність №381 від 03.04.15, представник;

представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м.Жовті Води

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015року у справі № 904/2976/15

за позовом Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м.Жовті Води

до Комунального підприємства " Земкадастр" Жовтоводської міської ради, м.Жовті Води

про стягнення 15783,31 грн.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови (статті 85, 99, 105 Господарського процесуального кодексу України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року по справі № 904/2976/15 (суддя Петренко Н.Е.) частково задоволені позовні вимоги Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м.Жовті Води до Комунального підприємства " Земкадастр" Жовтоводської міської ради, м.Жовті Води, з відповідача стягнено 8064,18 грн. основного боргу; пені у розмірі 399,52 грн.; інфляційні втрати у розмірі 1499,69 грн.; 3% річних у розмірі 131,19 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності матеріалами справи надання позивачем послуг відповідачу за укладеним між ними Договору від 21 жовтня 2010 року № 224/10-Т купівлі-продажу теплової енергії та приписів статей 256, 257, 258, 261, 267, 509,525,526,549,610,612,625,629,901,903 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 193, 218,231,232 Господарського суду України, статтями 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", статей 4, 32-34, 43, 44, 49,82-85,115-117 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням, до суду з апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій просить рішення в частині стягнення пені скасувати та задовольнити позовні вимоги в цій частині в сумі 4500,17 грн., в решті рішення залишити без змін, посилаючись на те, що вирішуючи питання щодо розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". При цьому судом першої інстанції було залишено поза увагою доводи позивача ( які зокрема викладались в письмових поясненнях та маються в матеріалах справи), щодо необхідності застосування до спірних правовідносин, що склались між сторонами спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, а саме положень Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та на утримання прибудинкових територій" № 686-XIV від 20 травня 1999року.

Згідно до пункту 1 Додаткової угоди про зміни до Договору від 21 жовтня 2010 року №224/10-Т сторони узгодили, нову редакцію пункту 3.1: Розрахунки проводяться у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Строк оплати-до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Представники відповідача про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, явку у судове засідання повноважного представника не забезпечив.

Згідно частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції.

У відповідність абзацу 3 пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу .

Абзацом 1 пункту 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи факт належного сповіщення відповідача про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача , за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Дніпропетровської області підлягає зміні в частині стягнення пені з наступних підстав.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

21 жовтня 2010 року між Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» ( позивач) та Комунальним підприємством «Земкадастр» Жовтоводської міської ради ( відповідач) укладено Договір купівлі - продажу теплової енергії №224/10-Т (далі - Договір), відповідно до умов пункту 1.1. Договору, позивач зобов'язується продавати (постачати) відповідачу теплову енергію у відповідності з умовами Договору, а відповідач зобов'язується своєчасно проводити оплату за спожиту теплову енергію за затвердженими тарифами в строки передбачені цим Договором.

За приписами пункту 2.1. Договору теплова енергія постачається на об'єкти відповідача з параметрами теплоносія, які відповідають режимам постачання теплової енергії (максимальне теплове навантаження 0,000375 Гкал/год; опалення 0,000375 Гкал/год, загальна площа 58,78 м2.).

Положенням пункту 3.1. Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Розрахунки проводяться у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Строк оплати - 10 днів з дня вручення відповідачу рахунків за теплоенергію.

Відповідно до пункту 3.5. Договору відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням пені в розмірі одного відсотка простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше 100% боргу загальної суми.

Для обліку споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (п. 4.1. Договору).

За приписами пункту 9.1. Договору цей Договір укладається строком з 12.10.10р. до 31.12.11р., а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до їх повного здійснення.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На виконання умов вищезазначеного Договору позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію в строки та в обсягах, передбачених умовами Договору, що підтверджують рахунки на оплату (а.с.14-20).

Відповідач не надав доказів своєчасного виконання свого обов'язку по Договору щодо повної оплати, внаслідок чого станом на 19 березня 2015 року у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 8 064,18 грн.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення основної заборгованості у сумі 8064,18 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені слід зазначити наступне.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 3.5. Договору відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням пені в розмірі одного відсотка простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше 100% боргу загальної суми.

На підставі пункту 3.5. Договору позивачем була нарахована пеня на загальну суму 6 091,19 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування до пені строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки

(штрафу, пені).

За приписами статті 261 Цивільного кодексу України частини 1 та 5 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. В силу ч. 4 даної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз'яснень, наданих Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків (п.4.2).

Згідно зі статтею 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини. Наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання

грошового зобов'язання. Передбачене частиною шостою статті 231 ГК України формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом.

Як зазначалось вище сторони у пункті 3.5 Договору узгодили, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням пені в розмірі одного відсотка простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше 100% боргу загальної суми.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність суб»єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та на утримання прибудинкових територій» № 686-ХІV від 20 травня 1999 року суб»єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Враховуючи викладене і те, що рахунки позивач вручив відповідачу нарочно, про що представником відповідача вчинено підпис із зазначенням дати в Журналі реєстрації документів направляємих споживачам теплової енергії ( а.с.66-73), (оригінал журналу оглянуто колегією суддів в судовому засіданні) відповідач у відзиві наголосив про порушення позивачем строку позовної давності, та те, що позивач з позовом до суду звернувся 01 квітня 2015 року початок перебігу строку для нарахування пені - 01 квітня 2014року.

Пеня за несвоєчасну оплату відповідачем рахунку № 884 від 25 листопада 2013 року повинна бути нарахована за період з 02 квітня 2014 року , а оскільки по вказаному рахунку позивач нарахував пеню в сумі 380,12 грн. за період з 11 грудня 2013 року по 20 березня 2014 рік, то в цій частині слід відмовити за спливом строку позовної давності.

По рахунку від 23 грудня 2013 року № 1043 із суми боргу 1217,12 грн. позивач просив стягнути пеню у сумі 1217,12 грн. за період з 11 січня 2014 року по 20 квітня 2014 року, пеня яка підлягає стягненню повинна розраховуватись з 01 квітня 2014 року по 20 квітня 2014 року, яка складає 243,43 грн. ( 12,17*20 днів = 243,43грн.).

По рахунку від 25 лютого 2014 року № 228 із суми боргу 1129,56 грн. позивач просив стягнути пеню у сумі 1129,56 грн. за період з 11 березня 2014 року по 18 червня 2014 року, пеня яка підлягає стягненню повинна розраховуватись з 01 квітня 2014 року по 18 червня 2014 року, яка складає 892,35 грн. ( 1129,56*79 днів = 892,35 грн.).

По рахунку від 27 березня 2014 року № 427 за період з 11 квітня 2014 року по 19 липня 2014 року із суми 551,64 грн. (5,51 грн.*100 днів = 551,64 грн.).

По рахунку від 26 листопада 2014 року № 719 за період з 11 грудня 2014 року по 19 березня 2015 року із суми 779,35 грн. ( 77,94 грн.*99 днів = 771,56 грн.).

По рахунку від 26 грудня 2014 року № 885 за період з 12 січня 2015 року по 19 березня 2015 року із суми 1862,75 грн. пеня в розмірі 1248,04 грн. ( 18,627*67 дня=1248,04 грн.);

По рахунку від 28 січня 2015 року № 59 за період з 11 лютого 2015 року по 19 березня 2015 року із суми 2143,64 грн. пеня у розмірі 793,15 грн. (21,436 грн.*37 днів=793,15 грн.), пеня яка підлягає до стягнення складає 4500,17грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила наданий до позову та апеляційної скарги розрахунок інфляційних втрат та 3% річних ( а.с. 9-11; 154-157) вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 1499,69 грн., та 3% річних у сумі 131,19грн.

З огляду на викладене , рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015року у справі № 904/2976/15 підлягає зміні тільки в частині пені, позовні вимоги в цій частині повинні бути задоволені у сумі 4500,17 грн.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа", м.Жовті Води - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015року у справі № 904/2976/15- змінити в частині позовних вимог про стягнення пені.

Стягнути з Комунального підприємства "Земкадастр" Жовтоводської міської ради м.Жовті Води на користь Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" м. Жовті Води пеню у розмірі 4500,17 грн., судовий збір за перегляд справи по апеляційній скарзі у сумі 915,50 грн., видати наказ.

В решті рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015року у справі № 904/2976/15 - залишити без змін.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 липня 2015 року.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.В.Джихур

Суддя О.В.Березкіна