ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015 Справа № 917/929/15

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича", с. Вирішальне, Гадяцький р-н, Полтавська обл., 37331

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Національна академія аграрних наук України, вул. Васильківська, 37, м. Київ, 03022

Національний науковий центр "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича", вул. Академіка Заболотного, 19, м. Київ, 03680

до Селянського фермерського господарства "Доля", вул. Карла Маркса, 5, с. Бобровник, Зіньківський р-н, Полтавська обл., 38115

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Косяк Тетяна Петрівна, вул. Фрунзе, 7-а, м. Зіньків, Зіньківський р-н, Полтавська обл.

про визнання недійсним договору № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р., укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" та Селянським фермерським господарством "Доля"

Суддя Ківшик О.В.

Представники до перерви :

від позивача : Гайтота І.М., довіреність № б/н від 16.06.2015 р.; Довгий А.А. (керівник), наказ про призначення № 18 від 07.04.2015 р.;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України : Бурим Ю.О., довіреність № 1-8/03 від 15.01.2015 р., паспорт серії МН № 942529 виданий Московським РВ УМВС України в Харківській області 30.09.2007 р.;

від інших третіх осіб : не з'явилися.

Вільні слухачі : Калініченко М.М., паспорт серії КО № 791656,виданий Зіньківського РВ ГУ МВС України в Полтавській області 20.07.2009 р.; Аксюк Я.А., паспорт серії КО № 493387, виданий Зіньківським РВГУМВС України в Полтавській області 28.01.2003 р..

У судовому засіданні 28.07.2015 р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 28.07.2015 р. до 12 год. 00 хв.. за задоволеним судом клопотання представників позивача про надання їм десятихвилинної перерви для ознайомлення з поясненнями третьої особи - Національної академії аграрних наук України.

Представники до перерви :

від позивача : Гайтота І.М., довіреність № б/н від 16.06.2015 р.; Довгий А.А. (керівник), наказ про призначення № 18 від 07.04.2015 р.;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національної академії аграрних наук України : Бурим Ю.О., довіреність № 1-8/03 від 15.01.2015 р., паспорт серії МН № 942529 виданий Московським РВ УМВС України в Харківській області 30.09.2007 р.;

від інших третіх осіб : не з'явилися.

Вільні слухачі : Калініченко М.М., паспорт серії КО № 791656 виданий Зіньківського РВ ГУ МВС України в Полтавській області 20.07.2009 р.; Аксюк Я.А., паспорт серії КО № 493387 виданий Зіньківським РВГУМВС України в Полтавській області 28.01.2003 р..

28.07.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" про визнання недійсним договору № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р., укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" та Селянським фермерським господарством "Доля".

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний науковий центр "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" - представництво у судове засідання не забезпечила, надала суду пояснення вх. № 10040 від 07.07.2015 р., у яких стверджує про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір № 03/12/14 про надання сільськогосподарських послуг Національний науковий центр "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" не погоджував. Крім того, Національний науковий центр "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути спір без присутності його представників.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Косяк Тетяна Петрівна - представництво у судове засідання не забезпечила, надала суду клопотання вх. № 10033 від 07.07.2015 р., у якому стверджує про те, що позовні вимоги є безпідставними, неправомірними та такими, що не відповідають дійсності, а також просить суд розглянути справу за її відсутності.

Учасники процесу відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань, про що свідчать матеріали справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору з урахуванням продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України, а також беручи до уваги те, що явка представників учасників процесу у судове засідання обов'язковою судом не визнавалася, суд не оцінює вказані обставини як підстави для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Позивач супровідним листом вх. № 9338 від 19.06.2015 р. надав суду уточнену позовну заяву, яка ухвалю суду від 30.06.2015 р. у даній справі розцінена судом як часткова зміна підстав позову та відповідно до ст. 22 ГПК України прийнята до розгляду в даному позовному провадженні як така, що подана з дотриманням встановлених процесуальних правил вчинення відповідних дій. Спір розглядається в межах підстав позову в редакції даної заяви позивача.

Представники позивача на задоволенні позову наполягають за мотивами уточненої позовної заяви. В обґрунтування підстав позову останні посилаються на те, що:

- на момент укладення між сторонами договору № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р. керівником Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" була Косяк Тетяна Петрівна, яка відповідно до п. 3.9, 3.13 Статуту Державного підприємства повинна була отримати на це дозвіл Президії Національної академії аграрних наук України та погодження Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича";

- укладення договору № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014р. відбулося без застосування процедур, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель";

- звільнення Косяк Тетяни Петрівни з посади директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" з огляду на розірвання з нею контракту.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами відзиву № 8 від 30.06.2015 р. (вх. № 9720 від 30.06.2015 р.), представником останнього у минулих судових засіданнях заперечення підтримано. В обґрунтування заперечень відповідач посилався на безпідставність позовних вимог з огляду на наступне :

- відсутність обмежень повноважень керівника Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" на укладення оспорюваного договору, оскільки він є господарсько-правовим договором, право на укладення яких належить відповідно до п. 6.6 статуту позивача директору підприємства;

- п. 3.9 статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" передбачає отримання дозволу від Президії Національної академії аграрних наук України лише для участі позивача у спільній діяльності суб'єктів господарювання;

- відбулося часткове фактичне виконання умов оспорюваного договору, що згідно ст. 241 Цивільного кодексу України свідчить про наступне схвалення останнього юридичною особою - відповідачем;

- позивач в розумінні п. 9 ч. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" не є замовником, а тому при укладенні договору положення цього Закону не повинні були застосовуватися.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія аграрних наук України - на виконання вимог суду надала письмові пояснення по суті спору № 14юр-145 від 20.07.2015 р. (вх. № 10730 від 24.07.2015 р.), за мотивами яких проти позову заперечує, підтримуючи правову позицію відповідача.

Після оголошення у судовому засіданні пояснень представником зазначеної третьої особи представниками позивача заявлено суду усне клопотання про надання їм десятихвилинної перерви для ознайомлення з поясненнями третьої особи - Національної академії аграрних наук України, яке судом задоволено як таке, що відповідає чинним процесуальним нормам.

Після оголошеної у судовому засіданні перерви та ознайомлення з матеріалами справи представниками позивача заявлено суду усне клопотання про відкладення розгляду справи для врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди, яке судом відхилено за обґрунтуванням, наведеним у мотивувальній частині даного рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу (відповідача - у минулих судових засіданнях), оцінивши надані докази, суд,

встановив :

03.12.2014 р. між Державним підприємством "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" (замовник) та Селянським фермерським господарством "Доля" (виконавець) було укладено Договір № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р. (том справи 1, а.с. 26-30, далі - Договір), за умовами якого Селянське фермерське господарство "Доля" (виконавець) зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на свій ризик надати послуги по вирощуванню сільськогосподарських культур та збору врожаю 2015 року на землях замовника зі свого матеріалу і своїми засобами, а Державне підприємство "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" (замовник) зобов'язувалося прийняти і оплатити виконані послуги.

На виконання умов договору Селянським фермерським господарством "Доля" було надано послуги по внесенню міндобрив під посіви, культивацію земель, посів кукурудзи і соняшника, коткування, дискування, внесенні гербіцидів під посів на загальну суму 6 972 652,40 грн., що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 23.03.2015 р. на суму 267 915,00 грн., від 24.03.2015 р. на суму 156 283,75 грн., від 25.03.2015 р. на суму 175 037,80 грн., від 26.03.2015 р. на суму 243 571,88 грн., від 27.03.2015 р. на суму 243 571,88 грн., від 28.03.2015 р. на суму 243 571,88 грн., від 29.03.2015 р. на суму 243 571,88 грн., від 30.03.2015 р. на суму 175 371,75 грн., № 1 від 06.04.2015 р. на суму 916 492,50 грн., № 2 від 07.04.2015 р. на суму 229 282,33 грн., № 3 від 06.04.2015 р. на суму 1 250 911,00 грн., № 4 від 07.04.2015 р. на суму 1 973 273,25 грн., № 5 від 07.04.2015 р. на суму 853 797,50 грн. (том справи 1, а.с. 141-153), які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін.

Факт часткової оплати отриманих позивачем послуг у загальній сумі 562 000,00 грн. платіжним дорученням № 49 від 13.03.2015 р. на суму 416 000,00 грн. з призначенням платежу "за послуги з обробітку ґрунту згідно договору №3/12/14 від 03.12.2014 р. " та платіжним дорученням № 65 від 02.04.2015 р. на суму 146 000,00 грн. з призначенням платежу "за с/г послуги згідно договору №3/12/14 від 03.12.2014 р." підтверджується виписками банку (том справи 1, а.с. 154-156).

Як вказує у позовній заяві позивач, договір був підписаний з боку Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" директором Косяк Т.П., яка через нанесення економічних збитків позивачу була звільнена згідно наказу Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" № 18 від 07.04.2015 р.. Зазначені порушення з боку колишнього керівництва позивача було встановлено після проведення перевірки фінансового стану та показників господарської діяльності позивача, яка проводилась на підставі листа Національної академії аграрних наук України від 10.02.2015 р. № 13-3/38 та наказу Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" № 12 від 23.02.2015 р. (висновки за результатами перевірки - акт від 24.02.2015 р., том справи 1, а.с. 65).

Вважаючи свої права порушеними та з метою їх захисту позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про визнання недійсним договору № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р., укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" та Селянським фермерським господарством "Доля", як такого, що укладений керівником позивача з перевищенням повноважень та з порушенням норм Закону України "Про здійснення державних закупівель".

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст.ст. 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (п. 1, п. 2 ст. 180 Господарського кодексу України). Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч. 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Визнання правочину недійсним відноситься до способів захисту цивільних прав та інтересів, встановлених ст. 16 Цивільного кодексу України. За захистом свого майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду.

За приписами п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу п. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.1 постанови від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями), правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

За приписами ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ст. 237 Цивільного кодексу України).

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.3 постанови від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями), у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності. Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення оспорюваного позивачем Договору :

- директором Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" була Косяк Тетяна Петрівна, що підтверджується Контрактом з керівником підприємства, що є у державній власності, від 11.02.2014 р. (том справи 1, а.с. 76-81), Спеціальним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - та фізичних осіб - підприємців щодо позивача станом на 03.12.2014 р. (том справи 2, а.с. 1-2) та визнається сторонами. Відповідно до п. 3, п. 18 Контракту керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативним документами; керівник має право діяти від імені підприємства, укладати господарські та інші угоди;

- діяв Статут Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" в редакції, що затверджена президентом Національної академії аграрних наук та державна реєстрація якого проведена 31.05.2011р., номер запису4000152 (том справи 1, а.с. 12-25). Відповідно до статуту у наведеній редакції господарство є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб'єкт господарювання (п. 3.1), господарство є юридичною особою (п. 3.2); господарство з дозволу президії Академії має право брати участь у спільній діяльності суб'єктів господарювання, інших комерційних структур і весті підприємницьку діяльність за своїм виробничним профілем (п. 3.9); господарство самостійно вирішує питання своїх господарської діяльності, в тому числі вступає в договірні відносини з іншими установами, підприємствами та організаціями (п. 3.11); академія і наукова установа не втручаються в оперативну та господарську діяльність господарства (п. 6.4); директор, діючи від імені господарства та в його інтересах, відповідно до законодавства та в межах статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності господарства, за винятком тих, що віднесені до компетенції наукової установи, Академії і трудового колективу, зокрема, укладає господарські договори (п. 6.6).

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору надання послуг (глава 63 Цивільного кодексу України), а не з договору про спільну діяльність (глава 77 Цивільного кодексу України).

Таким чином, посилання позивача в обґрунтування підстав позову на наявність обмежень керівника Державного підприємства "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" щодо укладення оспорюваного Договору не знайшли підтвердження матеріалами справи, а тому посилання щодо недійсності Договору як такого, що укладений з перевищенням повноважень представника, є неправомірними.

Слід звернути увагу також на те, що у ст. 241 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.4 постанови від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами і доповненнями), наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Матеріалами справи підтверджується як прийняття позивачем наданих відповідачем до договором послуг на загальну суму 6 972 652,40 грн. протягом періоду з березня по початок квітня 2015 р., так і фактичне перерахування в їх часткову оплату контрагенту за договором грошових коштів, тобто Державне підприємство "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" приступило до виконання умов оспорюваного договору за вказаними вище первинними документами. А тому, навіть при наявності обмежень повноважень керівника на вчинення правочину, викладені обставини є наступним схваленням підприємством правочину, що унеможливлює визнання останнього недійсним.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року № 3-59гс14 у справі № 5013/492/12, постанові від 19 серпня 2014 року № 3-38гс14 у справі № 5011-31/17917-2012, постанові від 19 серпня 2014 року № 3-68гс14 у справі № 924/905/13, висновок за якими враховується судом при вирішенні даного спору в силу приписів ст. 111-28 ГПК України.

Посилання позивача в обґрунтування правових підстав позову на укладення договору №03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р. без застосування процедур, передбачених Законом України "Про здійснення державних закупівель" також не оцінюється судом як правомірне.

За приписами Закону України від 10.04.2014 року № 1197-VII "Про здійснення державних закупівель" (із змінами і доповненнями, в редакції на дату укладення оспорюваного позивачем договору, далі - Закон України "Про здійснення державних закупівель"), він встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Зокрема, цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт і послуг, за умови, що вартість предмета закупівлі (без урахування податку на додану вартість), товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон гривень (ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель"). Згідно ст. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" у цьому Законі термін "замовник" вживається в такому значенні: замовники - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є одержувачем бюджетних коштів та уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, в межах такого фінансування; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний позивачем Договір укладено на комерційній основі з метою отримання прибутку, позивачем не доведено фінансування діяльності позивача з використанням виключно бюджетних коштів, а тому останній у спірних правовідносинах не виступає замовником в розумінні процитованих вище норм Закону України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено вище, позивачем не доведено підстав визнання недійсним договору № 03/12/14 вирощування сільськогосподарської продукції від 03.12.2014 р., укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Нектар" Національного наукового центру "Інститут бджільництва ім. П.І.Прокоповича" та Селянським фермерським господарством "Доля", як такого, що укладений від імені позивача керівником Косяк Т.П. з перевищенням повноважень, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність таких обмежень, крім того є доведеним факт наступного схвалення вказаного договору господарством, норми Закону України "Про здійснення державних закупівель" не поширюються на спірні правовідносини, на наявність будь-яких інших підстав недійсності оспорюваного правочину позивач не посилається, з матеріалів справи таких не вбачається, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не відповідають нормам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідачем позовних вимог з зазначених в уточненій позовній заяві підстав за мотивами відзиву на позов суд визнає обґрунтованим виходячи з вищевикладеного.

Судові витрати, понесені при поданні позову, покладаються на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Як зазначалося судом вище, після оголошеної у судовому засіданні перерви та ознайомлення з матеріалами справи представниками позивача заявлено суду усне клопотання про відкладення розгляду справи для врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

Суд відхиляє дане клопотання як таке, що суперечить чинним процесуальним нормам з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права (визнання договору недійсним) та закінчення строку вирішення спору.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити.

Повне рішення складене 30.07.2015 р..

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.