ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" липня 2015 р.Справа № 916/2457/15

Позивач: Приватна агрофірма "ПАСАТ"

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" в особі Чорноморської філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю.

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: Волинський А.О. - згідно довіреності від 12.05.2015р., Побережна П.В. - директор (згідно наказу №1 від 07.04.2014р.)

Від відповідача: Гончар Н.М. - згідно довіреності №270 від 19.06.2015р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Приватна агрофірма "ПАСАТ", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Банк "Київська Русь" в особі Чорноморської філії Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про зобов'язання виконати платіжні доручення: №35 від 18.03.2015р. на суму 450 000грн., №36 від 19.03.2015р. на суму 384 225грн. 50 коп., №37 від 19.03.2015р. на суму 33 230грн., №38 від 19.03.2015р. на суму 44 700грн., №39 від 19.03.2015р. на суму 500 000грн., №40 від 19.03.2015р. на суму 350 000грн.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, з підстав викладених у заперечення на позовну заяву.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін суд встановив:

22 серпня 2013р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" (далі - Банк) та Приватною агрофірмою "ПАСАТ" (далі - Клієнт) був укладений Договір банківського рахунку №1593-80, згідно якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній та іноземній валютах, в банківських металах та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та умов цього Договору, а Клієнт зобовязується оплачувати послуги Банка в розмірі, встановленому цим Договором.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що за Договором банківського рахунку Банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий Клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком у порядку та на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України.

Згідно з п. 2.1.3 Договору Банк зобов'язується здійснювати операції, які передбачені для рахунків даного виду згідно з чинним законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ, внутрішніми документами Банку та цим Договором.

Відповідно до п. 2.1.5 Договору Банк зобов'язується виконувати платіжні доручення та інші розрахункові документи Клієнта у строки: а) у національній валюті - якщо розрахунковий документ надійшов до Банку протягом операційного часу - у день його надходження; якщо розрахунковий документ надійшов у післяопераційний час - не пізніше наступного робочого дня або, за бажанням Клієнта та за наявності технічної можливості Банку, У - у день надходження розрахункового документу з оплатою цієї послуги згідно з тарифами; б) у іноземній валюті - у строки, що визначені в Регламенті проведення операції з безготівковою іноземною валютою та банківськими металами. Тривалість операційного і післяопераційного часу встановлюється згідно з режимом роботи Банку. Інформація про встановлений режим розміщується у приміщеннях установ Банку та на сайті http:// www.kruss.kiev.ua.

Пунктом 2.1.8 Договору передбачено, що Банк зобовязується списувати грошові кошти з рахунку Клієнта на підставі його розрахункових документів, на підставі рішення суду, інших договорів, укладених між Банком та Клієнтом, а також у випадках, передбачених цим Договором та чинним законодавством.

За умовами п. 2.3.2 Договору Клієнт має право вимагати своєчасного повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим Договором послуг.

Згідно з п. 8.1 Договору, Договір набуває чинності з дати його підписання і укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не попередить іншу Сторону про своє бажання розірвати Договір, його дія продовжується на тих же умовах на кожний наступний календарний рік.

Позивач зазначає, що 18.03.2015р. він надав до Банку платіжне доручення №35 від 18.03.2015р. на суму 450 000грн. та 19.03.2015р. він надав до Банку платіжні доручення №36 від 19.03.2015р. на суму 384 225грн. 50 коп., №37 від 19.03.2015р. на суму 33 230грн., №38 від 19.03.2015р. на суму 44 700грн., №39 від 19.03.2015р. на суму 500 000грн., №40 від 19.03.2015р. на суму 350 000грн., але перерахування здійснено у встановлені строки не було.

Про причини неперерахування Банк Клієнта не повідомив, що суперечить умовам Договору.

Бездіяльність Банку позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення №35 від 18.03.2015р. на суму 450 000грн., №36 від 19.03.2015р. на суму 384 225грн. 50 коп., №37 від 19.03.2015р. на суму 33 230грн., №38 від 19.03.2015р. на суму 44 700грн., №39 від 19.03.2015р. на суму 500 000грн., №40 від 19.03.2015р. на суму 350 000грн.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, позивач зазначає, що згідно ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, посилаючись на те, що Постановою правління Національного банку України від 19.03.2015р. №190 ПАТ "Банк "Київська Русь" віднесено до категорії неплатоспроможних, а Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015р. розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк "Київська Русь" із ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію з 19 березня 2015 р. по 19 червня 2015р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 р. прийнято рішення №116, яким продовжено здійснення тимчасової адміністрації в Банку по 19.07.2015р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 р. прийнято рішення №138, яким припинено здійснення тимчасової адміністрації У ПАТ "Банк "Київська Русь" з 17.07.2015р. та розпочато процедуру ліквідації банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 17.07.2015р. Призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17.07.2015р. по 16.07.2016р. включно.

Таким чином, переказ грошових коштів за договором банківського рахунку, та виконання банком вказаних у позовній заяві платіжних доручень не можливий та обмежується п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2013р. між ПАТ "Банк "Київська Русь" (далі - Банк) та Приватною агрофірмою "ПАСАТ" (далі - Клієнт) був укладений Договір банківського рахунку №1593-80, згідно якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній та іноземній валютах, в банківських металах та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та умов цього Договору, а Клієнт зобовязується оплачувати послуги Банка в розмірі, встановленому цим Договором.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, уклавши Договір банківського рахунку №1593-80 від 22.08.2013р. сторони за цим Договором прийняли на себе ряд зобов'язань, зокрема, пунктом 1.2 Договору передбачено, що за Договором банківського рахунку Банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий Клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта щодо перерахування і видачі відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком у порядку та на умовах, передбачених цим Договором та чинним законодавством України. Крім того, згідно п. 2.1.3 Договору Банк зобов'язується здійснювати операції, які передбачені для рахунків даного виду згідно з чинним законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ, внутрішніми документами Банку та цим Договором.

Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України також встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Але, постановою правління Національного банку України від 19.03.2015р. №190 ПАТ "Банк "Київська Русь" віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015р. розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк "Київська Русь" із ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію з 19 березня 2015 р. по 19 червня 2015р. включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 р. прийнято рішення №116, яким продовжено здійснення тимчасової адміністрації в Банку по 19.07.2015р. включно.

Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 р. прийнято рішення №138, яким припинено здійснення тимчасової адміністрації У ПАТ "Банк "Київська Русь" з 17.07.2015р. та розпочато процедуру ліквідації банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 17.07.2015р. Призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17.07.2015р. по 16.07.2016р. включно.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частинами 1, 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначаються наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та Інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Відтак, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Кредитор банку вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку у строк, встановлений частиною 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону (про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду) уповноважена особа Фонду здійснює, зокрема, такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ч. 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординованим боргом.

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до статті 52 цього Закону. Водночас, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

У спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником. Оскільки позивач є кредитором Банку щодо майнового зобов'язання з перерахування грошових коштів та стягнення грошових коштів, з урахуванням встановленої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заборони на задоволення вимог кредиторів банку щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку, на думку суду, позовні вимоги Приватної агрофірми "ПАСАТ" ззадоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватної агрофірми "ПАСАТ" - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04 серпня 2015р.

Суддя Н.В. Рога