ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р. Справа № 911/2507/15

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Боровика Віталія Григоровича, Київська обл., м. Буча

до Дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів

про стягнення 633585,06 грн.

за участю представників:

від позивача: Корзаченко В.М. (ордер КС № 116510 від 15.07.2015 р.);

від відповідача: Поплавська О.В. (дов. № 1 від 31.12.2014 р.);

Обставини справи:

фізична особа-підприємець Боровик Віталій Григорович (далі - позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач) про стягнення 602566,12 грн., з яких 357420,58 грн. заборгованості за видатковими накладними, 22863,23 грн. 3 % річних та 222282,31 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним за видатковими накладними № РН-77 від 29.05.2012 р., № РН-125 від 19.07.2012 р., № РН-136 від 03.08.2012 р., № РН-137 від 03.08.2012 р., № РН-139 від 07.08.2012 р., № РН-140 від 07.08.2012 р., № РН-144 від 07.08.2012 р., № РН-143 від 09.08.2012 р., № РН-186 від 28.09.2012 р., № РН-188 від 28.09.2012 р., № РН-209 від 29.10.2012 р., № РН-210 від 29.10.2012 р. № РН-0001 від 10.01.2013 р., № РН-0002 від 10.01.2013 р., № РН-00006 від 31.01.2013 р., № РН-0037 від 05.04.2013 р., № РН-00038 від 05.04.2013 р., № РН-00039 від 05.04.2013 р., № РН-00044 від 19.04.2013 р., № РН-00049 від 25.04.2013 р., № 54 від 05.07.2013 р., № 5 від 03.01.2014 р., № 16 від 12.11.2014 р., № 17 від 12.11.2014 р., № 18 від 12.11.2014 р., № 19 від 12.11.2014 р., № 20 від 12.11.2014 р., № 21 від 12.11.2014 р., № 22 від 12.11.2014 р., № 23 від 12.11.2014 р. та № 24 від 12.11.2014 р. було поставлено відповідачу товар, який був оплачений ним частково, у зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 357420,58 грн. В зв'язку з наявністю вказаної заборгованості позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу 22863,23 грн. 3 % річних та 222282,31 грн. інфляційних втрат.

14.07.2015 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач частково заперечує проти позову та зазначає, 29.05.2012 р. представником відповідача згідно з видатковою накладною № РН-77 було отримано у позивача товар на суму 7182,00 грн. Проте, на думку відповідача, оскільки позовна заява була направлена позивачем 16.06.2015 р., тобто після спливу строків, передбачених ст. 257 ЦК України, то в частині стягнення боргу у сумі 7182,00 грн. слід відмовити. Крім того, відповідач зазначає, що ним було сплачено позивачу 16920,00 грн. по рахунку № 61 від 18.04.2013 р., 17814,00 грн. по рахунку № 23 від 26.02.2013 р. та 2200,00 грн. по рахунку № 24 від 26.02.2013 р., у зв'язку з чим за видатковими накладними заборгованість відповідача становить 345979,80 грн., а не 357420,58 грн. До зазначених заперечень додано банківські виписки з рахунку відповідача.

22.07.2015 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 353161,80 грн. заборгованості, 25471,58 грн. 3 % річних та 254951,68 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, господарським судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 353161,80 грн. заборгованості, 25471,58 грн. 3 % річних та 254951,68 грн. інфляційних втрат, всього 633585,06 грн.

В судовому засіданні 28.07.2015 р. було оголошено перерву до 30.07.2015 р.

У судове засідання 14.07.2015р. уповноважений представник позивача не з'явився, а в судових засіданнях 28.07.2015р. та 30.07.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

У судових засіданнях 14.07.2015р., 28.07.2015р. та 30.07.2015р. представник відповідача проти позовних вимог частково заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем Боровиком Віталієм Григоровичем було поставлено, а дочірнім підприємством "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" було прийнято згідно з видатковими накладними № РН-77 від 29.05.2012 р., № РН-125 від 19.07.2012 р., № РН-136 від 03.08.2012 р., № РН-137 від 03.08.2012 р., № РН-139 від 07.08.2012 р., № РН-140 від 07.08.2012 р., № РН-144 від 07.08.2012 р., № РН-143 від 09.08.2012 р., № РН-186 від 28.09.2012 р., № РН-188 від 28.09.2012 р., № РН-209 від 29.10.2012 р., № РН-210 від 29.10.2012 р. № РН-0001 від 10.01.2013 р., № РН-0002 від 10.01.2013 р., № РН-00006 від 31.01.2013 р., № РН-0037 від 05.04.2013 р., № РН-00038 від 05.04.2013 р., № РН-00039 від 05.04.2013 р., № РН-00044 від 19.04.2013 р., № РН-00049 від 25.04.2013 р., № 54 від 05.07.2013 р., № 5 від 03.01.2014 р., № 16 від 12.11.2014 р., № 17 від 12.11.2014 р., № 18 від 12.11.2014 р., № 19 від 12.11.2014 р., № 20 від 12.11.2014 р., № 21 від 12.11.2014 р., № 22 від 12.11.2014 р., № 23 від 12.11.2014 р. та № 24 від 12.11.2014 р. товар на загальну суму 390095,80 грн.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, що підтверджується видатковими накладними, підписаним сторонами. Відповідно до цього договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар, а відповідач, в свою чергу, прийняти його і оплатити.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Відповідно до п. 2.1 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналогічне положення міститься в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 за № 996-XIV де зазначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Зі змісту доданих до позовної заяви видаткових накладних № РН-77 від 29.05.2012 р., № РН-125 від 19.07.2012 р., № РН-136 від 03.08.2012 р., № РН-137 від 03.08.2012 р., № РН-139 від 07.08.2012 р., № РН-140 від 07.08.2012 р., № РН-144 від 07.08.2012 р., № РН-143 від 09.08.2012 р., № РН-186 від 28.09.2012 р., № РН-188 від 28.09.2012 р., № РН-209 від 29.10.2012 р., № РН-210 від 29.10.2012 р. № РН-0001 від 10.01.2013 р., № РН-0002 від 10.01.2013 р., № РН-00006 від 31.01.2013 р., № РН-0037 від 05.04.2013 р., № РН-00038 від 05.04.2013 р., № РН-00039 від 05.04.2013 р., № РН-00044 від 19.04.2013 р., № РН-00049 від 25.04.2013 р., № 54 від 05.07.2013 р., № 5 від 03.01.2014 р., № 16 від 12.11.2014 р., № 17 від 12.11.2014 р., № 18 від 12.11.2014 р., № 19 від 12.11.2014 р., № 20 від 12.11.2014 р., № 21 від 12.11.2014 р., № 22 від 12.11.2014 р., № 23 від 12.11.2014 р. та № 24 від 12.11.2014 р. вбачається, що вони оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, оскільки містять: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, факт передачі відповідачу товару на загальну суму 390095,80 грн. підтверджується вказаними видатковими накладними та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, на підставі ст. 692 ЦК України відповідач повинен був оплатити товар за видатковими накладними після його прийняття, тобто:

за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. - 30.05.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-125 від 19.07.2012 р. - 20.07.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-136 від 03.08.2012 р. - 06.08.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-137 від 03.08.2012 р. - 06.08.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-139 від 07.08.2012 р. - 08.08.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-140 від 07.08.2012 р. - 08.08.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-144 від 07.08.2012 р. - 08.08.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-143 від 09.08.2012 р. - 10.08.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-186 від 28.09.2012 р. - 01.10.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-188 від 28.09.2012 р. - 01.10.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-209 від 29.10.2012 р. - 30.10.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-210 від 29.10.2012 р. - 30.10.2012 р.;

за видатковою накладною № РН-0001 від 10.01.2013 р. - 11.01.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-0002 від 10.01.2013 р. - 11.01.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-00006 від 31.01.2013 р. - 01.02.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-0037 від 05.04.2013 р. - 08.04.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-00038 від 05.04.2013 р. - 08.04.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-00039 від 05.04.2013 р. - 08.04.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-00044 від 19.04.2013 р. - 22.04.2013 р.;

за видатковою накладною № РН-00049 від 25.04.2013 р. - 26.04.2013 р.;

за видатковою накладною № 54 від 05.07.2013 р. - 08.07.2013 р.;

за видатковою накладною № 5 від 03.01.2014 р. - 06.01.2014 р.;

за видатковою накладною № 16 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 17 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 18 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 19 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 20 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 21 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 22 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 23 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.;

за видатковою накладною № 24 від 12.11.2014 р. - 13.11.2014 р.

19.04.2013 р. відповідач оплатив 16920,00 грн. за товар, отриманий за видатковою накладною № РН-00044 від 19.04.2013 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку відповідача.

12.11.2014 р. сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків від 12.11.2014 р., з якого вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 377434,58 грн.

30.01.2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію, що підтверджується фіскальним чеком № 7756 від 30.01.2015 р., в якій позивач просить відповідача протягом семи календарних днів з дня отримання претензії перерахувати позивачу 377434,58 грн. заборгованості. Зазначена претензія отримана відповідачем 07.02.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 05573137 від 30.01.2015 р.

Як вбачається з відповіді на претензію № 41 від 03.02.2015 р., відповідач не заперечує проти суми заборгованості в пред'явленій претензії та зазначає, що при надходженні коштів з державного бюджету України і покращенні матеріального стану невідкладно погасить існуючу заборгованість.

30.03.2015 р. відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 20014,00 грн., сплативши повністю заборгованість за видатковою накладною № РН-0037 від 05.04.2013 р. у сумі 17814,00 грн. та частково заборгованість за видатковою накладною № РН-00049 від 25.04.2013 р. у сумі 2200,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунків позивача та відповідача.

Враховуючи вищевикладене, станом на час звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 353161,80 грн.

Посилання відповідача в обґрунтування заперечень проти позову на сплив строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. у сумі 7182,00 грн. не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, перебіг позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача 7182,00 грн. за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. почався 30.05.2012 р.

Згідно з ч. 1. ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як зазначено в п. 4.4. постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідно до абз. 2 п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як вже зазначалось, 12.11.2014 р. сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків від 12.11.2014 р., з якого вбачається, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 377434,58 грн., в яку, зокрема, також входить заборгованість за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. у сумі 7182,00 грн., що вбачається з акта звірки.

Крім того, як вже зазначалось, 30.01.2015 р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію, в якій позивач просить відповідача протягом семи календарних днів з дня отримання претензії перерахувати позивачу 377434,58 грн., в суму якої також входить заборгованість за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. у сумі 7182,00 грн.

Як вбачається з відповіді на претензію № 41 від 03.02.2015 р., відповідач зазначає, що при надходженні коштів з державного бюджету України і покращенні матеріального стану невідкладно погасить існуючу заборгованість.

Тобто, 12.11.2014 р. та 03.02.2015 р. відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним заборгованості за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. у сумі 7182,00 грн., отже відбулося переривання перебігу позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Отже, враховуючи встановлені судом факти переривання перебігу позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. у сумі 7182,00 грн., які мали місце 12.11.2014 р. та 03.02.2015 р., перебіг позовної давності щодо вказаної вимоги відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України почався заново та закінчується лише 03.02.2018 р.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 16.06.2015 р., про що свідчить дата реєстрації позовної заяви в канцелярії суду, то позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за видатковою накладною № РН-77 від 29.05.2012 р. у сумі 7182,00 грн.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 353161,80 грн. за товар, поставлений на підставі видаткових накладних № РН-77 від 29.05.2012 р., № РН-125 від 19.07.2012 р., № РН-136 від 03.08.2012 р., № РН-137 від 03.08.2012 р., № РН-139 від 07.08.2012 р., № РН-140 від 07.08.2012 р., № РН-144 від 07.08.2012 р., № РН-143 від 09.08.2012 р., № РН-186 від 28.09.2012 р., № РН-188 від 28.09.2012 р., № РН-209 від 29.10.2012 р., № РН-210 від 29.10.2012 р. № РН-0001 від 10.01.2013 р., № РН-0002 від 10.01.2013 р., № РН-00006 від 31.01.2013 р., № РН-00038 від 05.04.2013 р., № РН-00039 від 05.04.2013 р., № РН-00049 від 25.04.2013 р., № 54 від 05.07.2013 р., № 5 від 03.01.2014 р., № 16 від 12.11.2014 р., № 17 від 12.11.2014 р., № 18 від 12.11.2014 р., № 19 від 12.11.2014 р., № 20 від 12.11.2014 р., № 21 від 12.11.2014 р., № 22 від 12.11.2014 р., № 23 від 12.11.2014 р. та № 24 від 12.11.2014 р. на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 353161,80 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 254951,68 грн. інфляційних втрат та 25471,58 грн. 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 254951,68 грн. інфляційних втрат, що нараховані за загальний період з 30.05.2012 р. по 21.07.2015 р. на прострочену заборгованість відповідача за кожною накладною окремо з урахуванням часткових проплат.

Проте, наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є невірним, оскільки позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період прострочення, що становить менше місяця та неправомірно нараховано інфляційні втрати за березень 2015 р. на повну суму видаткової накладної № РН-00049 від 25.04.2013 р. без врахування здійсненого у березні платежу.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за загальний період червень 2012 р. - червень 2015 р. на прострочену заборгованість відповідача за кожною накладною окремо з урахуванням часткових проплат, інфляційні втрати становлять 252867,01 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 25471,58 грн. 3% річних, що нараховані за загальний період з 30.05.2012 р. по 21.07.2015 р. на прострочену заборгованість відповідача за кожною накладною окремо з урахуванням часткових проплат.

Проте, наданий позивачем розрахунок 3% річних є невірним, оскільки позивачем неправильно визначено дату початку періоду прострочення оплати отриманого за накладними № РН-136 від 03.08.2012 р., № РН-137 від 03.08.2012 р., № РН-186 від 28.09.2012 р., № РН-188 від 28.09.2012 р., № РН-0037 від 05.04.2013 р., № РН-00038 від 05.04.2013 р., № РН-00039 від 05.04.2013 р., № 54 від 05.07.2013 р. та № 5 від 03.01.2014 р. товару в дні, які були вихідними.

Отже, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом за загальний період з 30.05.2012 р. по 21.07.2015 р. на заборгованість відповідача за кожною накладною окремо з урахуванням вірних дат початку періоду прострочення оплати, розмір 3% річних становить 25457,58 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "ШРБУ № 100" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (07335, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів, код 05423018) на користь фізичної особи-підприємця Боровика Віталія Григоровича (08292, Київська обл., смт. Буча, вул. Склозаводська, б. 5, кв. 24, код ) 353161,80 грн. (триста п'ятдесят три тисячі сто шістдесят одну грн. 80 коп.) заборгованості, 252867,01 грн. (двісті п'ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят сім грн. 01 коп.) інфляційних втрат, 25457,58 грн. (двадцять п'ять тисяч чотириста п'ятдесят сім грн. 58 коп.) 3% річних та 12629,73 грн. (дванадцять тисяч шістсот двадцять дев'ять грн. 73 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 03.08.2015 р.