ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р. справа №914/3276/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Костів Т.С.

Марка Р.І.

при секретарі: Гарматі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м.Львів

на ухвалу господарського суду Львівської області від 18.05.2015р., якою частково задоволено скаргу Фермерського господарства "Пустомитівське", м.Пустомити Львівської області від 14.04.2015 року (з урахуванням заяви про уточнення вимог до скарги) на дії органу державної виконавчої служби (суддя Кітаєва С.Б.)

по справі №914/3276/14

за позовом: Drobiarstwo - Dzialy specjalne Malec Lidia (Польського підприємства птахівництва "Лідія Малець"), 05-530 Gora Kalvaria, Debowka 1A, Polska, numer identyfikacyjny REGON 011679517, Республіка Польща, м.Гора Кальваря

до відповідача: Фермерського господарства "Пустомитівське", м.Пустомити Львівської області

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 3 833 746,15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Рісний М.Б. по довіреності б/н від 15.07.2015р.

від відповідача: Іваницький Я.О. по довіреності б/н від 30.04.2015р.

від ДВС (апелянта): не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Львівської області від 18.05.2015р. було частково задоволено скаргу Фермерського господарства "Пустомитівське", м.Пустомити Львівської області від 14.04.2015р. скаржника (стягувача), з урахуванням заяви про уточнення вимог до скарги від 18.05.2015р. за вх.№20154/15. Визнано незаконним винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222, винесених старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області п.Павлишиним Т.І. Визнано недійсними та скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222, винесених старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області п.Павлишиним Т.І. В частині вимог про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222, винесених старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області п.Павлишиним Т.І. відмовлено.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м.Львів, не погоджуючись з вказаною ухвалою господарського суду Львівської області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, саме рішення, на думку апелянта, постановлене з формальних міркувань і є по суті неправильним, оскільки може призвести до порушення законних прав та інтересів стягувача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що невжиття заходів примусового виконання рішення суду, на який вказує Фермерське господарство "Пустомитівське", не впливає на правомірність винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Боржник, на думку апелянта, сам не спростовує факту ненадання державному виконавцю документального підтвердження про повне виконання рішення суду до початку його примусового виконання. Апелянт зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» не пов'язує поняття «застосування заходів примусового виконання» та «стягнення виконавчого збору», тому доводи Фермерського господарства "Пустомитівське" про можливість стягнення виконавчого збору лише у випадку застосування заходів примусового виконання є хибним та не відповідають чинному законодавству.

Одночасно, апелянт звертає увагу суду, що в порядку ст.ст.25, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» ним було вжито заходів, спрямованих на звернення стягнення на майно боржника в розумінні заходів примусового виконання, передбачених ст.32 вказаного Закону України. Тому висновок господарського суду, що державним виконавцем не було вжито відповідних заходів примусового виконання рішення та не стягнуто з боржника грошових сум, є невірним. Відтак, апелянт вважає, що дії державного виконавця при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 30.03.2015р. ВП №46844222 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій є правомірними, а ухвала суду від 18.05.2015р. є такою, що підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги Фермерського господарства "Пустомитівське", м.Пустомити Львівської області від 14.04.2015 року у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Фермерське господарство "Пустомитівське" зазначає наступне. Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» урегульовано питання дій державного виконавця у разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення, проте з вказаної статті не вбачається, що отримання такого підтвердження є єдиною підставою для скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Також відповідач зазначає, що з урахуванням ст.43 вказаного Закону, стягнути виконавчий збір можливо лише при розподілі стягнутих державних виконавцем грошових сум. Крім цього, відповідач вважає безпідставним твердження апелянта, що ним було вжито заходів, спрямованих на примусове стягнення майна боржника, оскільки сам по собі арешт на майно та/або кошти боржника не може вважатись стягненням, тому що стягнення на майно відповідно до ст.ст.32, 52 Закону України «Про виконавче провадження» являє собою комплекс заходів, який складається з арешту, вилучення та/або примусової реалізації майна боржника.

Також Фермерське господарство "Пустомитівське" звертає увагу суду, що його було фактично позбавлено можливості самостійного виконання рішення. Вказаною ухвалою було накладено арешт на майно відповідача та надано час для самостійного виконання рішення, в той час, як саму ухвалу було отримано лише 18.03.2015р., а ухвалою від 16.03.2015р. було накладено арешт на його кошти на рахунках, тобто під час строку на добровільне виконання рішення у відповідача не було можливості самостійно його виконати. Відповідач зазначає, що апелянтом було порушено п.2.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р. та не було повідомлено боржника про межі строку на самостійне виконання рішення, а також порушено ст.ст.23, 28 Закону України «Про виконавче провадження», і з посиланням на п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 23.12.2003р., Фермерське господарство "Пустомитівське" вважає, що винесення постанов від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 є безпідставним.

Одночасно, у відзиві відповідач повідомляє суд, що 27.03.2015р. в межах строку на самостійне виконання рішення між позивачем та відповідачем по справі було укладено мирову угоду у справі №914/3276/14 і подано її до господарського суду. Судом така мирова угода була затверджена 01.04.2015р., тобто в межах терміну, на який відкладалось проведення виконавчих дій. Відповідно до постанов Вищого господарського суду України №6/331 від 25.02.2010р. та №8/113-06 від 13.12.2006р., мирова угода фактично є угодою про заміну первісного зобов'язання сторін за договором іншим, яке виникло та ґрунтується на мировій угоді. Відтак, на думку відповідача, на момент винесення оскаржуваних постанов ДВС, у відповідача була відсутня заборгованість перед позивачем, оскільки укладеною мировою угодою передбачено здійснення першого платежу 30.04.2015р. Ухвала про затвердження мирової угоди була надана апелянту у межах строків, передбачених Законом, тому відповідач просить суд відмовити Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у задоволенні вимог апеляційної скарги, ухвалу господарського суду від 18.05.2015р. залишити без змін.

У судове засідання 30.07.2015р. апелянт не з'явився. Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення 20.07.2015р. поштового відправлення з відповідною ухвалою суду (а.с.114). Про наявність поважних причин неявки у судове засідання апеляційної інстанції суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні 30.07.2015р. обґрунтованого відзиву не надав, однак зазначив, що ухвала господарського суду Львівської області є законною, обґрунтованою та відповідає нормам матеріального та процесуального права. Проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Львівської області від 18.05.2015р. без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.07.2015р. заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 21.07.20.15р., просив ухвалу господарського суду від 18.05.2015р. залишити без змін.

Відповідно ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом, 21.11.2014р. було прийнято рішення у справі №914/3276/14 за позовом Drobiarstwo - Dzialy specjalne Malec Lidia (Польського підприємства птахівництва "Лідія Малець") до Фермерського господарства "Пустомитівське", яким позов задоволено повністю та стягнуто з Фермерського господарства "Пустомитівське" на користь Drobiarstwo - Dzialy specjalne Malec Lidia (Польського підприємства птахівництва "Лідія Малець") 3 604 354,75грн. - основного боргу; 112 882,83грн. - 3% річних за період, 116 508,57грн. - пені, а також сплачений судовий збір у розмірі 73 080,00грн.

08.12.2014р. на виконання вказаного рішення господарським судом Львівської області стягувачу було видано відповідні накази.

12.03.2015р. постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (далі - державного виконавця) було відкрито виконавче провадження ВП №46844222 на підставі наказу у справі №914/3276/14, виданого Господарським судом Львівської області про стягнення з Фермерського господарства "Пустомитівське" (81100, Львівська обл., м. Пустомити, вул. Фабрична 19, ідентифікаційний код: 33424916) на користь Drobiarstwo - Dzialy specjalne Malec Lidia (Польського підприємства птахівництва "Лідія Малець") (Polska 05-530 Gora Kalvaria, Debowka 1A, (Республіка Польща, 05-530, Гура Кальварія Дебовка 1А.) заборгованості у розмірі 3 833 746,15грн.

У вказаній постанові боржнику встановлено семиденний термін для самостійного виконання наказу господарського суду Львівської області, а саме - до 19.03.2015 року.

В цей же день, в рамках виконавчого провадження ВП №46844222 було накладено арешт на майно Фермерського господарства "Пустомитівське" та оголошено заборону його відчуження.

Постановою державного виконавця від 16.03.2015р., тобто ще до закінчення строку, наданого для добровільного виконання, у виконавчому провадженні ВП №46844222 було накладено арешт на всі рахунки Фермерського господарства "Пустомитівське":

відкриті у Західному ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" МФО: 325321

на усі рахунки відкриті у ПАТ КБ "Надра" МФО: 380764

на усі рахунки відкриті у Центральній філії ПАТ "Кредобанк" МФО:325365

на усі рахунки відкриті у АТ "Райффайзен банк Аваль" МФО: 380805

на усі рахунки відкриті ПАТ "Креді агріколь банк" МФО: 300614

на усі рахунки відкриті у ПАТ "Оксі банк" МФО: 325990

19.03.2015р. Фермерське господарство "Пустомитівське" скерувало клопотання до державного виконавця про відтермінування проведення дій із примусового виконання наказу у справі №914/3276/14, виданому Господарським судом Львівської області. Вказане клопотання вмотивовано тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження ФГ "Пустомитівське" отримало лише 18.03.2015 року, тобто за один день до граничного строку її добровільного виконання.

23.03.2015р. державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №46844222 до 27.03.2015 року.

30.03.2015р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою постановлено стягнути з Фермерського господарства "Пустомитівське" виконавчий збір у розмірі 383 374,61грн. Вказана постанова обґрунтована тим, що постановою державного виконавця від 12.03.2015р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу №914/3276/14, виданого Господарським судом Львівської області 08.12.2014р., запропоновано боржнику виконати його самостійно, однак боржником у наданий строк наказ не виконано.

30.03.2015р. державним виконавцем також винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 112,00 грн.

07.04.2015р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №46844222 на підставі п.2 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову вмотивовано тим, що на адресу відділу надійшла заява стягувача від 03.04.2015р., якою він просить закінчити виконавче провадження у зв'язку із визнанням судом мирової угоди між стягувачем і боржником.

Згідно ст.1212 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

За приписами ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.4 Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст.25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Господарським судом встановлено, що Фермерське господарство "Пустомитівське" отримало поштою постанову про відкриття виконавчого провадження ФГ "Пустомитівське" 18.03.2015р. Тобто, саме 18.03.2015 року скаржник був належним чином повідомлений про необхідність добровільного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, в той час, як постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №46844222 боржнику було надано строк для самостійного виконання судового наказу до 19.03.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно з ч.1 ст.31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р. передбачено, що вихідна кореспонденція відправляється через діловода не пізніше наступного робочого дня після підписання (затвердження) документа (супровідного листа). Для реєстрації таких документів у відділі ведеться Журнал реєстрації вихідної кореспонденції.

В свою чергу, примірник постанови про відтермінування виконавчих дій до 27.03.2015р. ФГ "Пустомитівске" одержало лише 03.04.2015р., а направлений боржнику він був 27.03.2015р., що підтверджується відбитком печатки поштового відділення на відповідному конверті, що є порушенням прав ФГ "Пустомитівске" як боржника у виконавчому провадженні.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Фермерське господарство "Пустомитівське" не було належним чином повідомлене про надані строки для самостійного виконання наказу від 08.12.2014р. у справі №914/3276/14, а відтак - обмежене у реалізації своїх прав як боржника та можливості самостійно виконати судовий наказ.

При цьому, 12.03.2015р. в рамках виконавчого провадження ВП №46844222 було накладено арешт на все майно Фермерського господарства "Пустомитівське" та оголошено заборону його відчуження. А постановою від 16.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 було накладено арешт на всі рахунки Фермерського господарства "Пустомитівське". Вказані арешти було накладено на протязі наданого виконавцем строку на самостійне виконання судового наказу та не було знято станом на момент звернення Скаржника зі скаргою (що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та довідок банків, копії яких містяться у матеріалах справи).

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, ФГ "Пустомитівське" на протязі строку, наданого для самостійного виконання судового наказу, не мало можливості розпоряджатись своїм майном та коштами для погашення заборгованості.

У п.20 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №14 від 26.12.2003р. зазначено, що відповідно до ст.ст.45, 46 Закону №606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч.2 ст.24 Закону "Про виконавче провадження", і був нереальним.

Таким чином, вірним є висновок господарського суду, що нормами Закону гарантується право та можливість боржника на добровільне виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, із огляду на вищенаведене, боржника було фактично позбавлено гарантованого йому права на добровільне виконання рішення суду.

Відповідно до ст.27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі ст.28 Закону (в редакції, чинній на день відкриття виконавчого провадження та на день винесення оскаржуваних постанов), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Окрім цього, в силу ст.43 Закону, розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадження грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації боржника) здійснюється в такому порядку: у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; в другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; у третю чергу задовольняється вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 % фактично стягнутої суми і т.д.

Відтак, виходячи зі змісту наведених норм законодавства та з наведеної вище позиції Верховного суду України, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягуються державним виконавцем з боржника виключно у разі невиконання останнім виконавчого документа, з метою виконання якого відкрито виконавче провадження, у строк, встановлений державним виконавцем, а також, у випадку вжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа - рішення суду.

Згідно зі ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем було стягнуто повністю чи частково із Фермерського господарства "Пустомитівське" суму коштів, зазначену у наказі від 08.12.2014р. у справі №914/3276/14.

Одночасно, у матеріалах справи наявна ухвала Господарського суду Львівської області від 01.04.2015р., якою затверджено мирову угоду на стадії виконання судового рішення по справі №914/3276/14 за позовом Drobiarstwo - Dzialy specjalne Malec Lidia (Польського підприємства птахівництва "Лідія Малець") до Фермерського господарства "Пустомитівське" про стягнення заборгованості. Як вбачається з п.1 вказаної мирової угоди, сторони визнають та підтверджують факт існування заборгованості фермерського господарства "Пустомитівське" перед Drobiarstwo - Dzialy specjalne Malec Lidia за Контрактом №3/U/2013 від 07.11.2012р. та Контрактом №1/U/2014 від 14.10.2013р. у розмірі, встановленим рішенням Господарського суду Львівської області від 21.11.2014р. у справі №914/3276/14.

Пунктами 2, 3, 4 вказаної мирової угоди сторонами було погоджено порядок погашення заборгованості, а саме - було розстрочено сплату ФГ "Пустомитівським" основної заборгованості та відстрочено сплату пені, 3% річних та судових витрат. Як вбачається із тексту зазначеної мирової угоди, датою здійснення першого платежу за нею є 30.04.2015 року.

Отже, станом на 01.04.2015р. державним виконавцем не було стягнуто з Фермерського господарства "Пустомитівське" коштів, зазначених у наказі від 08.12.2014р. у справі №914/3276/14.

Відповідно до ст.78 ГПК України, відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Пунктом 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", відповідно до частини четвертої статті 121 ГПК мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи те, що заяву про затвердження мирової угоди подано сторонами до суду 27.03.2015р. (що підтверджується відбитком печатки канцелярії Господарського суду Львівської області на поданій копії заяви), мирову угоду між сторонами виконавчого провадження було затверджено судом 01.04.2015р., тобто до дати отримання боржником постанови про відкладення вчинення виконавчих дій, і в межах терміну, на який відкладалось проведення виконавчих дій, ФГ "Пустомитівське" приступило до самостійного погашення заборгованості, встановленої рішенням Господарського суду Львівської області від 21.11.2014р. у справі №914/3276/14, на підставі якого було видано наказ від 08.12.2014р., тобто - до закінчення строку добровільного виконання такого наказу.

З урахуванням викладеного вище, вірним є висновок господарського суду, що сплив строку про добровільне виконання сам по собі не може бути достатньою підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчою службою не вчинено дій, пов'язаних з виконанням рішення, виконавче провадження закінчено на підставі мирової угоди між стягувачем та боржником.

Щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 112,00 грн. від 30.03.2015 року, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до ст.41 Закону, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, зі стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізація майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувану аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна чи розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення єдиного державного реєстру виконавчого провадження; інших витрати, необхідних для забезпечення належного виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними у 10-денний строк до суду.

Як вбачається із п.2 ч.1 ст.43 Закону, у другу чергу за рахунок стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб.

Господарським судом встановлено, що з моменту відкриття виконавчого провадження ВП №46844222 до дня винесення постанови про його закінчення відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області не було здійснено заходів примусового виконання рішення, будь - яких грошових сум з боржника не стягнуто. Доказів вжиття державним виконавцем заходів щодо примусового виконання рішення суду у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарський суд Львівської області надав належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідив всі обставини справи і дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення скарги Фермерського господарства "Пустомитівське", м.Пустомити Львівської області від 14.04.2015р., а саме, в частині вимог про визнання незаконним винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222, винесених старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області п.Павлишиним Т.І. та про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222, винесених старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області п.Павлишиним Т.І.

Вимога скарги Фермерського господарства "Пустомитівське", м.Пустомити Львівської області від 14.04.2015р. про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 30.03.2015р. у виконавчому провадженні ВП №46844222, винесених старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області п.Павлишиним Т.І., як вірно зазначив господарський суд Львівської області, задоволенню не підлягає, на підставі того, що у відповідності до ст.83 Закону, керівник органу державної виконавчої служби при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішення, якщо вони суперечать вимогам Закону, вправі своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений державним виконавцем у виконавчому провадженні, або зобов'язати державного виконавця провести дії у порядку передбаченому цим Законом. Відтак, право на скасування постанов державного виконавця мають виключно керівники відповідного органу державної виконавчої служби, втручання інших державних/недержавних органів або посадових осіб Законом не передбачено. В той час, як вказаним Законом встановлено відповідальність за відповідне втручання, зокрема і кримінальну.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

У відповідності до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеними вище нормами законодавства, і всупереч норм ГПК України апелянтом не подано доказів, які б спростовували факти, викладені у скарзі на дії ДВС, а твердження, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваній ухвалі суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, надавши належну оцінку всім наявним у справі доказам, повною мірою дослідивши всі обставини справи, норми чинного законодавства України, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м.Львів підлягає залишенню без задоволення, а ухвала господарського суду Львівської області від 18.05.2015р. по справі №914/3276/14 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, м.Львів - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Львівської області від 18.05.2015р. по справі №914/3276/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Львівський апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 31.07.2015р.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Т.С. Костів

Р.І. Марко