ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р. Справа № 922/137/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барабашова С.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Тарасова І.В.

при секретарі Логвін О.О.

позивача - Чашей К.О., дов. №989/28-09-10-12 від 06.07.2015

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, м. Харків (вх. №2145 Х/3-12)

на рішення господарського суду Харківської області від 19.03.15 року у справі № 922/137/15

за позовом Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Іноваційно-промисловий банк" , м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України, м. Київ

про визнання кредиторських вимог,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ Міндоходів, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" та, з урахуванням заяви від 12.03.2015 про зменшення розміру позовних вимог, просив суд:

- акцептувати та визнати у повному обсязі кредиторські вимоги СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів до Банку на суму 742453,22 грн.

- зобов'язати ліквідатора ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" включити акцептовані вимоги СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.03.2015 року у справі № 922/137/15 (суддя Пономаренко Т.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник зазначав, що суд першої інстанції у порушення приписів ст. 129 Конституції України щодо законності судового рішення, припустився помилки у застосуванні положень п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Апелянт вважає, що він має документально підтвержджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань що, в свою чергу, кореспондується з приписами ч. 1 ст. 58 вказаного Закону, яким встановлено відповідальність банку за своїми зобовязаннями всім своїм майном. Проте, місцевий господарський суд залишив поза увагою доводи податкового органу, щодо недотримання ліквідатором банку приписів абз. 2 п.9.3 глави 9 "Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства", затвердженого постановою Правління НБУ №369 від 28.08.2001 року, яким передбачено, що з дня отримання рішення про своє призначення ліквідатор зобов'язаний вживати заходів щодо максимального задоволення вимог кредиторів відповідно до своїх повноважень, законодавства України, у тому числі цього Положення.

При цьому, на думку апелянта, ліквідатор фактично обмежує право СДПІ - кредитора, що передбачене п.8 ч.1 ст. 91 Закону України "Про банки і банківську діяльність", оскільки дана норма передбачає можливість визнання вимог поданих в межах ліквідаційної процедури. Крім того, зауважує на тому, що несплата податкових зобовязань в поєднанні з відмовою визнання кредиторських вимог, які складаються з самостійно нарахованих та несплачених податкових зобовязань , свідчать про намір відповідача ухилитись від сплати податків та зборів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Харкові МГУ Міндоходів прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.05.2015.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 10.06.2015 року.

09.06.2015 року ліквідатор ПАТ "Іноваційно-промисловий банк" через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу в якому проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, просить суд відмовити СДПІ повністю у задоволенні апеляційної скарги щодо визнання кредиторських вимог у сумі 742453,22 грн., акцептування та зобов'язання ліквідатора включити акцептовані вимоги СДПІ до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України на загальну суму 742453,22 грн., оскільки вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалою суді від 10.06.2015 розгляд справи було відкладено на 22.06.2015.

У зв'язку із знаходженням судді Гончар Т.В., яка є доповідачем по справі №922/137/15 у відпустці, 22.06.2015 р. проведено повторний автоматичний розподіл справи, під час якого апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Тарасовій І.В. та для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Тарасова І.В.

22.06.2015 позивач надав суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення щодо періоду виникнення заборгованості ПАТ "Іноваційно-промисловий банк", які долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 22.06.2015 розгляд справи було відкладено на 13.07.2015.

24.06.2015 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк україни, надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому спростовує наведені позивачем доводи, заперечує повністю вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду Харківської області від 19.03.15 року у справі № 922/137/15 законним та прийнятим за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання 13.07.2015 року представників відповідача та третьої особи, а також враховуючи необхідність витребування у позивача додаткових документів та доказів на підтвердження своїх доводів, розгляд справи було відкладено на 29.07.2015 року. Також вказаною ухвалою було зобов'язано позивача надати докази та письмові пояснення по справі, на які він посилався в обґрунтування вимог позовної заяви, поясненнях, наданих до суду першої інстанції 06.02.2015 та в та в заяві про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2015 року.

В судове засідання 29.07.2015 представники відповідача та третьої особи не з'явились, про причини нез'явлення суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Пунктом 3.9.1. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи, у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Колегією суддів враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Колегією суддів також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, заслухавши думку уповноваженого представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників відповідача та третьої особи за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, Постановою Правління Національного Банку України від 29.02.2012 року №72 "Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Інноваційно-промисловий банк" з 02.03.2012 року відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора ПАТ "Інноваційно-промисловий банк".

В офіційному друкованому виданні "Урядовий кур'єр" №43 від 06.03.2012 року опубліковано оголошення про відкликання ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури ПАТ "Інпромбанк", а також повідомлено, що кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.05.2012 по справі №5023/1715/12 підтверджено відповідність застосування процедури ліквідації відповідача з боку Національного банку України вимогам Закону України "Про банки і банківську діяльність".

05.04.2012 позивач звернувся до ліквідатора банку заяву з конкурсними вимогами до боржника на суму 230998,93 грн. (а.с. 147-150 т. 1). Вказана вимога була акцептована ліквідатором у повній сумі та віднесена до сьомої черги задоволення вимог кредиторів, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про акцептування вимог кредиторів від 25.05.2012 року (а.с.151 т. 1)

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено сторонами під час розгляду справи, позивачем 12.12.2013, 01.04.2014, 05.06.2014, 14.11.2014р на адресу ПАТ "Іноваційно-промисловий банк" були направлені заяви про акцептування вимог на загальну суму 795264,84 грн., що включала в себе вимогу про сплату орендної плати за землю, земельного податку, податку на додану вартість, екологічного податку та сплату єдиного соціального внеску.

Ліквідатор банку, в свою чергу, повідомив позивача про неможливість акцептувати заявлені позивачем вимоги, посилаючись на передбачений нормами чинного законодавства порядок внесення відповідних змін до реєстру, оскільки, на момент звернення позивача із відповідними вимогами, вже було розпочато ліквідаційну процедуру ПАТ "Інпромбанк".

Звертаючись до господарського суду з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), позивач зазначав, що заявляє вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені грошові зобов'язання з податків та зборів, які виникли у боржника за період з березня 2012 року по березень 2015 року та станом на 04.03.2015р. становлять: по орендній платі за землю 119 386,55 грн.; по земельному податку - 6 854,68 грн.; єдиному соціальному внеску - 407 376,99 грн.; податку на додану вартість - 208 835,00 грн. У звязку з цим, просив суд акцептувати та визнати у повному обсязі кредиторські вимоги СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів до ПАТ "Іноваційно-промисловий банк" на суму 742453,22 грн., а також зобов'язати ліквідатора ПАТ "Інноваційно-промисловий банк" включити акцептовані вимоги СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин за якими встановив, що податкові зобов'язання ПАТ "ІНПРОМБАНК" виникли після відкриття ліквідаційної процедури. Враховуючи, що до реєстру вимог кредиторів вимоги по поточним зобов'язанням , що виникають в межах ліквідаційної процедури не включаються, а інші поточні податкові зобов'язання в процедурі ліквідації діючим законодавством не передбачені, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Так, надаючи в процесі апеляційного перегляду правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо неакцептування та невключення ліквідатором боржника до переліку акцептованих вимог для їх затвердження НБУ грошових вимог СДПІ ОВП у м.Харкові МГУ Міндоходів до ПАТ "Іноваційно-промисловий банк" на загальну суму 742453,22 грн., які є предметом судового розгляду у даній справі.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 110 Цивільного кодексу України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність". Зокрема, ч. 1 ст. 1 вказаного Закону (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) визначено структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банку.

Згідно ч. 3 ст. 88 цього Закону (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин), законодавство України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним застосовується в частині, що не суперечить нормам цього Закону.

Таким чином, вказаними приписами законодавцем визначено, що Закон України "Про банки і банківську діяльність" є спеціальним Законом, яким врегульовані відносини, що виникають в процедурі ліквідації банку, інші законодавчі норми можуть бути застосовані в частині, що не суперечать йому.

За приписами п. 8 ст. 91, положення абз. 25 ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", в редакції, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, слід розглядати у взаємозв`язку з нормами статей 2, абз.27, 89, 92, 93, 96 цього ж Закону, якими визначено, що ліквідаційна маса складається з усіх видів майнових активів (майно та майнові права банку), які належать йому на праві власності на день відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідації; з відкликанням банківської ліцензії та призначенням ліквідатора банку строк виконання всіх його грошових зобов'язань, в т.ч. зобов'язань по сплаті податків та зборів вважається таким, що настав; кредитори, без винятків щодо податкових органів, мають право подавати заяви про майнові вимоги до банку ліквідатору в місячний строк з дня публікації оголошення про відкриття процедури ліквідації; до повноважень ліквідатора серед інших визначено формування ліквідаційної маси, за рахунок якої ліквідатор у визначеній черговості задовольняє своєчасно заявлені вимоги кредиторів, які виникли станом на день відкриття ліквідаційної процедури, внесені до реєстру вимог кредиторів; ліквідатор припиняє прийняття вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури, протягом трьох місяців з дня публікації оголошення про початок ліквідаційної процедури визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення, відхиляє вимоги у разі їх не підтвердження, складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України, сповіщає кредиторів про акцептування вимог; кредитори мають право надіслати ліквідатору свої заперечення щодо визнаних ним вимог протягом одного місяця з дня отримання повідомлення та звернутися до суду зі скаргою на дії ліквідатора; вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, ліквідатором не розглядаються і вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 вказаного Закону (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин), визначено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 2 ст. 96 вищевказаного Закону оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого НБУ.

Згідно з пунктом 7.3 глави 7 розділу VІ Положення про застосування заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління НБУ №369 від 28.08.2001 р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення), з дня отримання рішення про своє призначення ліквідатор зобов'язаний уживати заходів щодо ефективної ліквідації банку та максимального задоволення вимог кредиторів відповідно до своїх повноважень, законодавства України, у тому числі цього Положення. З метою забезпечення ліквідаційної процедури ліквідатор відкриває накопичувальний рахунок банку в територіальному управлінні НБУ в Операційному управлінні НБУ.

Пунктом 6.3 глави 6 розділу VI Положення №369 передбачено, що ліквідатор здійснює витрати на ліквідацію банку за рахунок коштів банку в межах кошторису витрат ліквідатора, а пунктом 6.10 глави 6 розділу VI цього Положення встановлено обов`язок ліквідатора використовувати кошти ліквідаційної маси на задоволення вимог кредиторів банку та забезпечення ліквідаційної процедури.

Отже, вказаними приписами встановлено, що кошти які надходять на накопичувальний рахунок банку, не є доходом в розумінні чинного законодавства України, за їх рахунок утворюється ліквідаційна маса для задоволення вимог кредиторів по зобов`язанням, що виникли станом на день відкриття ліквідаційної процедури, здійснюється оплата витрат ліквідатора для проведення ліквідаційної процедури.

Крім того, відповідно до абз.2 п.9.3 глави 9 Положення ліквідатор зобов'язаний вживати заходів щодо максимального задоволення вимог кредиторів, зобов'язання по яким виникли до відкриття ліквідаційної процедури, в даному випадку до 02.03.2012 року.

Для здійснення процедури ліквідації банку оплата витрат здійснюється позачергово в межах затвердженого Національним банком України кошторису витрат, вичерпний перелік яких містить частини 2 статті 96 Закону про банки, тобто до реєстру вимог кредиторів вимоги по поточним зобов'язанням, що виникають в межах ліквідаційної процедури, не включаються. Інші поточні зобов'язання банку в процедурі ліквідації, в т.ч. податкові, діючим законодавством не передбачені.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов'язань чи стягнення податкового боргу з осіб, на які поширюються норми розділу V "Тимчасова адміністрація та ліквідація банків" Закону України "Про банки та банківську діяльність", разом з тим, вказані норми чинного законодавства не звільняють юридичні особи, які знаходяться у процедурі ліквідації, від обов'язку надавати податкову звітність.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявлених позовних вимог, були вимоги позивача про стягнення з відповідача несплачених самостійно узгоджених грошових зобов'язань з податків та зборів, які виникли у боржника за період з березня 2012 року по березень 2015 року по орендній платі за землю в розмірі 119 386,55 грн.; по земельному податку в розмірі 6 854,68 грн.; єдиному соціальному внеску в розмірі 407 376,99 грн.; податку на додану вартість в розмірі 208 835,00 грн.

Так, матеріали справи свідчать про те, що однією з позовних вимог позивача є акцептування кредиторських вимог щодо сплати відповідачем податку на додану вартість на суму 208 835,00 грн. Разом з тим, дослідженням матеріалів справи встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2014 року по справі №820/12956/13-а, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 року, позовні вимоги ПАТ "Інпромбанк" про зобов'язання анулювати реєстрацію банку як платника податку на додану вартість згідно свідоцтва №100272212 від 07.03.2010 року були задоволені, а 23.04.2014 позивач у відповідності до п.п. «е» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України анулював свідоцтво №100272212 від 07.03.2010 платника податку на додану вартість ПАТ "Іноваційно-промисловий банк".

Щодо позовних вимог про акцептування грошових вимог зі сплати за землю , по земельному податку та єдиному соціальному внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, законодавець визначив порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, який передбачав складення акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України тільки після затвердження Національним банком цього переліку він набуває статусу реєстру кредиторських вимог до банку і у ліквідатора з'являється можливість задовольняти вимоги кредиторів у порядку встановленому статтею 96 цього Закону, тобто лише у визначеній законодавцем певній черговості.

Пунктом 9.4 Положення про застосування заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління НБУ №369 від 28.08.2001 року передбачено, що ліквідатор вносить пропозиції щодо затвердження Національним банком змін до реєстру вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі рішення суду про визнання особи кредитором банку та зобов'язання ліквідатора включити вимоги такої особи до реєстру вимог кредиторів, яке набрало законної сили.

Так, з метою перевірки правомірності нарахування позивачем заявлених в цій частині вимог, ухвалою суду апеляційної інстанції від 13.07.2015 позивача було зобов'язано надати докази на підтвердження обставин на які він посилається в позовній заяві, поясненнях наданих до суду першої інстанції від 06.02.2015 та в заяві про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2015 року. Крім того, позивача було зобов'язано надати письмові пояснення, за який саме період часу ліквідаційної процедури здійснено нарахування сум заборгованості по сплаті орендної плати за землю та земельного податку по даній справі (з урахуванням наявності рішення господарського Харківської області по справі №922/105/14 від 24.03.2014), а також пояснення з приводу врахування позивачем факту часткової сплати відповідачем заборгованості за Єдиним соціальним внеском, на які посилається позивач у додаткових поясненнях від 17.03.2015 року. (а.с.30 т. 2).

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд апеляційної інстанції вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано документів з урахуванням вимог, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 13.07.2015 та не представлено документів на підтвердження обставин, на які він посилався в позовній заяві, поясненнях наданих до суду першої інстанції від 06.02.2015 та в заяві про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2015 року. Крім того, позивачем не надано документів, якими підтверджується, за який саме період часу ліквідаційної процедури здійснено нарахування сум заборгованості по сплаті орендної плати за землю та земельного податку за період з березня 2012 року по березень 2015 року з урахуванням існування рішення господарського Харківської області по справі №922/105/14 від 24.03.2014, а також пояснень з приводу врахування позивачем факту часткової сплати відповідачем заборгованості за Єдиним соціальним внеском.

Так, дослідивши податкові декларації ПАТ "Іноваційно-промисловий банк", надані позивачем на підтвердження правомірності заявлених вимог у спірний період, колегія суддів констатує, що податкові зобов'язання ПАТ "ІНПРОМБАНК" виникли після відкриття ліквідаційної процедури, а відтак з огляду на вимоги зазначених норм чинного законодавства не можуть бути включені до реєстру вимог кредиторів, тим більш, що будь-які поточні податкові зобов'язання діючим законодавством не передбачені.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За визначенням ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позивачем не доведені заявлені вимоги та не надано суду належних доказів, які б об"єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що акцептування вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Межрегіонального головного управління Міндоходів у сумі 742453,22 грн. в ліквідаційній процедурі банку є безпідставним, та таким, що суперечить інтересам конкурсних кредиторів банку та нормам чинного законодавства, а також у зв'язку із тим, що такі вимоги не є поточними за своїм змістом.

Щодо зобов'язань ПАТ "Іноваційно-промисловий банк" за результатами перевірки Кримської філії ПАТ "ІНПРОМБАНК" на суму 3 060,00 грн. за ППР від 02.02.2012р., які були додатково включені позивачем до грошових зобов'язань відповідача у заяві про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 16 т. 2), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Разом з тим, у відповідності до п. 3.12. постанови, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

В даному випадку, вимога про стягненя з відповідача 3060,00 грн. заборгованості, яка виникла згідно ППР від 02.02.2012р., за результатами перевірки Кримської філії ПАТ "Іноваційно-промисловий банк", додатково була заявлена відповідачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 12.03.2015. Протоколом судового засідання суду першої інстанції від 29.01.2015 підтверджуєтся початок розгляду справи по суті. Таким чином, відповідачем фактично було змінено предмет позову після початку розгляду справи по суті, що унеможливлює прийняття вказаної вимоги до розгляду, про що правомірно було зазначено судом першої інстанції.

Як вже зазначалось, відповідно до абз. 2 п.9.3 глави Положення № 369 ліквідатор зобов'язаний вживати заходів щодо максимального задоволення вимог кредиторів, зобов'язання по яким виникли до відкриття ліквідаційної процедури по яким виникли до відкриття ліквідаційної процедури, тобто в даному випадку до 02.03.2012 року.

Враховуючи, що для здійснення процедури ліквідації банку оплата витрат здійснюється позачергово в межах затвердженого Національним банком України кошторису витрат, вичерпний перелік яких містить частина 2 статті 96 Закону про банки, тобто до реєстру вимог кредиторів вимоги по поточним зобов'язанням, що виникають в межах ліквідаційної процедури, не включаються. Отже, включення інших поточних зобов'язань банку в процедурі ліквідації, в тому числі податкових, діючим законодавством не передбачено.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно статті 15.1 Податкового кодексу України платниками податків визнаються юридичні особи, які мають, одержують (передають) об*єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об*єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до статті 22.1 Податкового кодексу України об*єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об*єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов*язує виникнення у платника податного обов'язку. Варто звернути увагу на те, що процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до положень Закону України "Про банки і банківську діяльність" № 2121-ІІІ від 07.12.2000 року в редакції, що діяла до 22.09.2012 року, який є спеціальним законом, та інших законів України, в частині, що не суперечить нормам цього закону. З вищенаведеного слідчить, що позивач втратив ознаки платника податку.

За приписами статті 37.3 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є ліквідація юридичної особи, втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом, скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, даний Кодекс не врегульовує питання погашення податкових зобов'язань чи стягнення податкового боргу з осіб, на які поширюються норми розділу У "Тимчасова адміністрація та ліквідація банків" Закону про банки.

Водночас приписи даного Кодексу не звільняють банки, щодо яких розпочата процедура ліквідації, від обов'язку надавати податкову звітність.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що акцептування поточних вимог позивача у сумі 742453,22 грн. у ліквідаційній процедурі банку є безпідставним та таким, що суперечить інтересам конкурсних кредиторів банку та нормам чинного законодавства.

З огляду на викладені обставини справи та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду справи господарським судом фактичні обставини справи встановлені на основі повного, всебічного і об*єктивного дослідження поданих доказів і вірно застосовані норми права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятого у справі судового акту.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з*ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками господарського суду Харківської області, які відповідають матеріалами справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судовому акту не вбачається.

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ані під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав жодного належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності як своїх позовних вимог, так і висловлених у своїй апеляційній скарзі тверджень. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами. Його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому, вказані вимоги позивача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 19.03.2015 у справі №922/137/15.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, п.1. ч.1 ст. 103, ст. 105, Харківський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Межрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.03.2015 у справі №922/137/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 03.08.15

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Тарасова І. В.