ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" серпня 2015 р. Справа № 918/703/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна"

до відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство" Городецьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України

про стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції, штрафу, пені та 3% річних з простроченої суми

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Крижанівський Р.П., дов. від 03.07.2015 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство" Городецьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції, штрафу, пені та 3% річних з простроченої суми.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

10.02.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі- продажу № 15 (надалі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність, а відповідач зобов'язався прийняти та сплатити згідно з умовами договору товар в асортименті та за цінами відповідно до додатків до договору.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано видаткову накладну № РН-001896 від 16.09.2013 року на суму 61 867,15 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті товару виконав частково, сплативши позивачу 30 533,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 31 334,15 грн.

За порушення строків розрахунків за поставлений товар позивач нарахував пеню в розмірі 4 175,63 грн., 3% річних в розмірі 855,03 грн., 10% штрафу в розмірі 3 133,41 грн. та 17 619,79 грн. інфляційних.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625 ЦК України та ст. ст. 216, 217, 222 ГК України.

Ухвалою суду від 25.06.2015 року порушено провадження, справу призначено до судового розгляду на 06.07.2015 року.

Ухвалою суду від 06.07.2015 року розгляд справи відкладено на 03.08.2015 року.

Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.02.2011 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі- продажу № 15 (надалі - договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність, а відповідач прийняти та сплатити згідно з умовами договору вітамінно - мінеральні добавки, кормові добавки (далі - товар), в асортименті та за цінами згідно з додатками до договору (п. 1.1. договору).

За п. 7.1. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2011 року. Договір вважається пролонгованим на тих же умовах, на такий же строк , якщо за один місяць до закінчення строку його дії жодна з сторін не заявить про його припинення.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками.

Сторони домовились, що загальна вартість товару, який поставляється в асортименті в межах цього договору, орієнтовно складає 300 00,00 грн. (п. 1.2. договору).

Відповідно до розділу 2 договору ціни на товар - договірні. Ціна на товар встановлюється згідно з виставленим рахунком. Вартість окремої поставки визначається в накладній, що є невід'ємною частиною цього договору. Покупець здійснює попередню оплату за товар шляхом перерахуванням коштів на поточний рахунок продавця на підставі виставленого рахунку. Вид розрахунків: безготівковий. Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання покупцем накладної на партію товару у випадку доставки товару транспортною компанією - з моменту підписання документів, наданих компанією.

Суд, давши оцінки правовідносинам сторін з поставки товару, встановив таке.

Позивачем передано, а відповідачем прийнято товар - вітамінно - мінеральні добавки, кормові добавки, про що свідчить видаткова накладна № РН-001896 від 16.09.2013 року на суму 61 867,15 грн.

У накладній міститься ідентифікація сторін - продавця (позивача) та покупця (відповідача).

У графі "Замовлення" зазначено "рахунок-фактура", тобто посилання на договір відсутнє.

У свою чергу, рахунок - фактура № СФ - 001931 від 16.09.2013 року також не містить жодного посилання на договір № 15 купівлі - продажу від 10.02.2011 року, укладений між позивачем та відповідачем. У графі "Замовлення" вказано "без замовлення".

Крім того, відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар на суму 30 533,00 грн., про що свідчать банківські виписки.

Згідно із призначенням платежів, визначених відповідачем, йдеться про часткову оплату згідно з накладною № РН-001896 від 16.09.2013 року, без договору.

Отже, з наявних у матеріалах справи первинних документів встановити, що поставка відбулася на підставі договору № 15 купівлі - продажу від 10.02.2011 року, суд не може.

Таким чином, поставка товару за видатковою накладною № РН-001896 від 16.09.2013 року на суму 61 867,15 грн. розцінюється судом як позадоговірна.

Накладні, надані позивачем, є самостійними первинними документами, на підставі яких суд може встановити факт здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткова накладна, надана позивачем в підтвердження факту поставки товару, відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Вказана накладна є первинним документом, який фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розмінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України, і положення ч. 2 ст. 530 ЦК України до відповідних правовідносин не застосовуються.

Отже, при стягненні заборгованості за поставлений на підставі видаткової накладної товар дотримання вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України не є обов'язковим, оскільки обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу за поставлений товар в розмірі 31 334,15 грн. (61 867,15 грн. - 30 533,00 грн.).

Крім того, позивач за неналежне виконання зобов'язань з оплати поставленого товару здійснив нарахування пені в розмірі 4 175,63 грн., 3% річних в розмірі 855,03 грн., 10% штрафу в розмірі 3 133,41 грн. та 17 619,79 грн. інфляційних.

Щодо нарахування пені та штрафу, то слід зазначити таке.

Право на нарахування пені та штрафу визначене п. 5.2. договору, за яким за порушення строків оплати, передбачених в п. 2.3. цього договору, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від вартості товару та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування оплати.

Як зазначалося, судом встановлено, що поставка товару носила позадоговірний характер.

Виходячи з вимог ст. 231 ГК України, штрафні санкції застосовуються у випадках, передбачених законом або договором.

Зважаючи, що умови договору, зокрема п. 5.2., до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, отже підстави для стягнення пені та штрафу відсутні.

Стосовно стягнення 3% річних та інфляційних, то за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що розмір перших становить грн. 855,04 (при заявленому - 855,03 грн.), других - 17 609,79 грн. (при заявленому - 17 619,79 грн.) (розрахунок додається), отже, вимоги про стягнення інфляційних підлягають частковому задоволенню, 3% річних - у заявленому розмірі.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи, що позивач довів, а відповідач не спростував наявності заборгованості за поставлений товар, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство" Городецьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України (вул. Жовтнева, 170, с. Городець, Володимирецький район, Рівненська область, 34381, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна" (вул. Шолом -Алейхема, 11, м. Львів, 79007, ) 31 334,15 грн. основного боргу, 855,03 грн. 3 % річних, 17 609,79 грн. інфляційних та 1 592,96 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 4 175,63 грн. пені, 3 133,41 грн. 10% штрафу, 10,00 грн. інфляційних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 03.08.2015 року

Суддя О. Андрійчук