ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 року Справа № 904/5167/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Коробка В.В., довіреність №02-36/1051 від 22.04.15, представник

від відповідача: не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015р. у справі №904/5167/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю матеріальної бази "Комплект", м.Дніпропетровськ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю матеріальної бази "Комплект" про: 1) звернення стягнення на предмети іпотеки за іпотечним договором №810, посвідченим Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованим в реєстрі за №4568, та за іпотечним договором №64, посвідченим Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованим в реєстрі за №622; 2) визначення способу реалізації предмета іпотеки; 3) надання права позивачу за рахунок продажу іпотеки задовольнити свої вимоги за договорами про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/317 від 27.09.2006р., №09.2/318-6 від 27.09.2006р., № 07.1/30-7 від 02.02.2007р. на загальну суму 624272,80 дол. США, що є еквівалентом 13325673,43 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015р. (суддя Забарющий М.І.) позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" і додані до неї документи повернуті останньому без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Повертаючи позивачеві позовну заяву без розгляду, місцевий господарський суд виходив із того, що сумісний розгляд позовних вимог (які ґрунтуються на п'яти окремих договорах, укладених з різними сторонами з різним предметом договору, строками виконання зобов'язань за ними та інше) в частині звернення стягнення на предмети іпотеки, визначення способів їх реалізації за двома іпотечними договорами та надання права позивачу за рахунок продажу предметів іпотеки задовольнити свої вимоги за трьома кредитними договорами суттєво утруднить вирішення спору.

Не погодившись з прийнятою ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015р. у справі №904/5167/15, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу як таку, що була винесена із порушенням норм процесуального права, та передати справу на розгляд до місцевого господарського суду.

Позивач вказує на те, що позовні вимоги ґрунтуються на зверненні стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує виконання зобов'язань по трьом кредитним договорам, які пов'язані між собою саме єдиним предметом іпотеки та єдиним іпотекодавцем (відповідач у справі). Посилаючись на ч. 1 ст. 58 ГПК України, скаржник вважає, що кількість кредитних договорів не впливає на суть розгляду справи, головне те, що поєднанні вимоги є однорідними і підтверджуються тотожними доказами.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав. Уповноважений представник відповідача для участі у судовому засіданні в Дніпропетровському апеляційному господарському суді не прибув. Ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.07.2015р. була направлена Товариству з обмеженою відповідальністю матеріальна база "Комплект" за юридичною адресою, але повернулась до господарського суду апеляційної інстанції з відміткою підприємства поштового зв'язку "за закінченням строку зберігання".

В судовому засіданні 27.07.2015р. представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, не заперечував на її розгляді за відсутності представника відповідача.

За правилами ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного процесуального документа, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених господарським судом обставин та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Призначаючи апеляційну скаргу позивача до розгляду, суд апеляційної інстанції витребував у позивача оригінал позовної заяви з доданими документами, яку було повернуто оскаржуваною ухвалою місцевого господарського суду. Такі матеріали позивачем суду апеляційної інстанції не надані.

Із наявної в матеріалах апеляційного оскарження копії позовної заяви, суд апеляційної інстанції встановив, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, зокрема, на такі обставини:

- 27.09.2006р. між АКБ СР "Укрсоцбанк" - правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк" (Кредитор) і Клименко Валерієм Володимировичем (Позичальник) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/317-6, за яким Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 148000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26.09.2013р., на умовах визначених договором;

- аналогічний договір 27.09.2006р. за №09.2/318-6 був укладений між АКБ СР "Укрсоцбанк" - правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк" (Кредитор) і Заяц Сергієм Івановичем (Позичальник);

- в цей же день 27.09.2006р. між ТОВ матеріальна база "Комплект" та АКБ СР "Укрсоцбанк" в забезпечення виконання зобов'язань Клименко В.В. і Заяц С.І. за кредитними договорами було укладено іпотечний договір №810, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрований в реєстрі за №4568;

- 02.02.2007р. між АКБ СР "Укрсоцбанк" - правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк" (Кредитор) і Завалипіч Романом Володимировичем (Позичальник) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/30-7, за яким Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 148000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01.02.2017р., на умовах визначених договором;

- також 02.02.2007р. між ТОВ матеріальна база "Комплект" та АКБ СР "Укрсоцбанк" в забезпечення виконання зобов'язань Завалипіч Р. В. за кредитним договором №07.1/30-7 від 02.02.2007р. було укладено іпотечний договір №64, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрований в реєстрі за №662;

- згідно умов іпотечного договору №810 від 27.09.2006р. та іпотечного договору №64 від 02.02.2007р. в іпотеку було передано нерухоме майно (частина нежитлового приміщення № 157), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, 124 та належить іпотекодавцю.

- позовні вимоги позивача про звернення стягнення на означений предмет іпотеки обґрунтовані посиланням на приписи ст. 1054 Цивільного кодексу України та ст.ст. 33, 38, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", якими встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання (у даній справі - це умов кредитних договорів №09.2/317-6, №09.2/318-6 від 27.09.2006р. та №07.1/30-7 від 02.02.2007р.) іпотекодержатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Тобто, закон дозволяє об'єднувати вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

За приписами ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як зазначено у п. 3.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 (з подальшими змінами і доповненнями), позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Враховуючи на встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується із тими доводами апеляційної скарги позивача, що його позовні вимоги до відповідача є однорідними позовними вимогами, оскільки виникають з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Однак, водночас колегія суддів враховує, що наведені у позовній заяві спірні обставини свідчать, що взаємовідносини між позивачем та відповідачем, як майновим поручителем, виникли внаслідок укладення окремих кредитних договорів, що були укладені із різними фізичними особами - боржниками, що в свою чергу потребує дослідження різних доказів.

Відтак, кожна заявлена вимога потребує окремої процесуальної процедури із визначенням та дослідженням різного кола доказів щодо встановлення обставин, пов'язаних з невиконанням кожним із боржників окремо свого зобов'язання за кожним кредитним договором, що перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та утруднить вирішення даного спору у передбачений процесуальним законом строк.

До того ж, слід врахувати, що статтею 588 Цивільного кодексу України та статтею 18 Закону України "Про заставу" передбачено можливість наступної застави вже заставленого майна. У зв'язку з цим задоволення вимог заставодержателя, в якого право застави виникло пізніше, можливе лише після повного задоволення вимог попередніх заставодержателів, а також заставодержателів зареєстрованої застави рухомого майна.

Таким чином, діюче законодавство встановлює черговість задоволення вимог заставодержателів одного й того ж самого майна.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 4.3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 листопада 2014 року №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у разі якщо у провадженні господарського суду одночасно є дві чи більше справ зі спорів, пов'язаних із зверненням стягнення на заставлене майно та задоволення вимог заставодержателів за рахунок цього майна (статті 19, 20 Закону України "Про заставу"), предметом яких є одне й те саме майно, то незалежно від дати надходження відповідних позовів господарський суд повинен насамперед розглянути справу, позивачем у якій є попередній заставодержатель або заставодержатель зареєстрованої застави рухомого майна, а у решті справ до її вирішення по суті зупинити провадження на підставі частини першої статті 79 ГПК.

У даному випадку позивач виступає і попереднім заставодержателем і заставодержателем за наступною заставою, однак, на думку колегії суддів, це не має порушувати пріоритету щодо зазначених боржників за кредитними договорами при визначенні черговості звернення стягнення на заставлене майно у разі невиконання взятих ними зобов'язань.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач мотивів щодо таких пріоритетів не навів, клопотання про залучення означених фізичних осіб - боржників до участі у даному спорі у якості третіх осіб не заявляв.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що сумісний розгляд позовних вимог позивача, які ґрунтуються на трьох окремих кредитних договорах, укладених з різними сторонами із різними предметом договору, строками виконання зобов'язань за ними та іншими зобов'язаннями, перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін відносно не пов'язаних між собою спірними правовідносинами боржників за цими кредитними договорами та суттєво утруднить вирішення цього спору в частині звернення стягнення на предмети іпотеки, визначення способів їх реалізації за двома окремими договорами іпотеки та надання права позивачу за рахунок продажу предметів іпотеки задовольнити свої вимоги відносно не пов'язаних між собою спірними правовідносинами боржників одразу за трьома кредитними договорами, тому така позовна заява підлягає поверненню без розгляду з підстав, встановлених п. 5 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення такої позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення, тому не позбавляє його у доступі до правосуддя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу правомірною, такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку із чим підстав, встановлених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення вимог апеляційної скарги щодо її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 4, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2015р. у справі №904/5167/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 30.07.2015р.

Головуючий суддя І. М. Подобєд

Суддя Н. Л. Величко

Суддя О. Г. Іванов