КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Справа№ 21/150-10

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю

представників сторін : від позивача - Мельник М.А.

від відповідача - не з'явився.

розглянувши Публічного акціонерного товариства

апеляційну скаргу акціонерний банк "Укргазбанк"

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю

"Плисецький гранітний кар'єр"

про відстрочку виконання рішення суду від

23.11.2011 року у справі № 21/150-10.

на ухвалу

господарського суду Київської області

від 23.06.2015 року

у справі № 21/150-10 (суддя: Кошик А.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

акціонерний банк "Укргазбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Плисецький гранітний кар'єр"

про стягнення 929 229, 03 євро

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.06.2015 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар'єр» про відстрочення виконання рішення суду від 23.11.2011 року у справі №21/150-10 задоволено.

Відстрочено виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 року у справі №21/150-10 на 10 місяців починаючи з дня винесення ухвали до 25.04.2016 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.06.2015 року у справі № 21/150-10 та відмовити в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 року апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суддів.

Представник відповідача в судове засідання 28.07.2015 року не з'явився.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та вимоги ч. 2 ст. 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 23.11.2011 року у справі № 21/150-10 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар'єр» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» 653117 євро заборгованості по сплаті кредиту, 67127,90 євро пені за порушення строків сплати кредиту (що по курс НБУ станом на 08.06.2010 р. становить 635835,46 грн.), 171936,33 євро заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 17623,69 євро пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом (що по курс НБУ станом на 08.06.2010 р. становить 166931,59 грн.), 2588,51 євро державного мита, 230,94 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; виконання даного рішення було розстрочено строком на 35 місяців зі сплатою (з грудня 2011 року по травень 2013 року зі щомісячною сплатою по 4500,00 євро та 10000,00 грн.; з червня 2013 року по листопад 2013 року зі щомісячною сплатою по 9000,00 євро та 20000,00 грн., з грудня 2013 року по листопад 2014 року зі щомісячною сплатою по 62 967,44 євро та 45727,09 грн.).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2012 року рішення господарського суду від 23.11.2011 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 17.07.2015 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2012 року та рішення господарського суду від 23.11.2011 року скасовано в частині розстрочки, в решті залишено без змін.

На виконання постанови Вищого господарського суду від 17.07.2015 року Господарським судом Київської області 12.02.2012 року видано відповідний наказ.

До Господарського суду Київської області від відповідача - ТОВ «Плисецький гранітний кар'єр» надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду згідно графіку до 2019 року.

Як на підставу для відстрочки виконання рішення у даній справі відповідач посилався на те, що 17.03.2013 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 39376031 про стягнення 912393,43 євро заборгованості за виконавчим документом - наказом Господарського суду Київської області у справі №21/150-10.

Заявник, який є боржником, зазначає, що не має можливості сплатити одразу всю суму боргу в розмірі 912 393,43 євро, як того вимагає виконавча служба, що передбачає застосування процедур примусового виконання, які можуть призвести до негативних наслідків для підприємства боржника.

В обґрунтування неможливості відразу сплатити всю суму боргу заявник (боржник) пояснив, що з 2004 року видом його діяльності є виробництво та продаж щебеню. Кредитний договір, за яким виникла спірна заборгованість, укладався відповідачем 22.08.2007 року для отримання коштів з метою розширення виробництва, в той час, як фінансовий стан підприємства був стабільним, об'єми заявок контрагентів та попередніх договорів на придбання щебеню забезпечували можливість своєчасно сплачувати необхідні платежі, належним чином виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами, нарощувати обсяги робіт та послуг, розвивати господарську діяльність.

З 2008 року відбулися істотні зміни обставин, якими боржник керувався при укладенні Кредитного договору, а саме, у зв'язку з розгортанням світової фінансової кризи і неготовністю національної економіки до протидії цій кризі, про що, зокрема, зазначено у Рішенні Ради національної безпеки та оборони від 20.10.2008 року, Законі України «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 639-VI» від 31.10.2008 року, Законі України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва №800-VI» від 25.12.2008 року та в інших численних нормативних актах, сталося стрімке падіння загально-будівельного та загально-промислового виробництва в цілому та в тому числі на ринку продажу будівельного щебеню.

За даними Держкомстату України обсяги будівельних робіт з 2008 по 2014 рік в цілому по Україні зменшились і становили 84,0% до обсягу робіт за 2007 рік, а з кінця 2013 та в 2014 році закупка щебеню зменшилась в рази, що є істотною зміною обставин у відповідній галузі економіки.

Як вбачається з листа №118 Державного підприємства Науково-дослідна виробничо-технічна агенція «Стратегія регіонального розвитку» Міністерства регіонального розвитку та будівництва України, світова фінансова криза зумовила скорочення росту обороту виробництва будівельних матеріалів. Ситуація на українському будівельному ринку критична.

Фінансово-економічна криза, що почалася наприкінці 2008 року призвела до занепаду будівельної галузі країни. Внутрішньополітична криза 2013-2014 років погіршили становище настільки, що об'єм реалізації готової продукції, що виробляється боржником знизився на 84,6% в порівнянні з 2008 роком, у 2014 році будівельними організаціями тільки на території Києва і Київської області було виконано робіт на 74,2% менше, ніж у 2008 році.

Для порівняння об'єму виробництва починаючи з 2008 року по 2015 рік, боржник надав порівняльну таблицю на основі офіційних статистичних даних, з якої вбачається, що в 2008 році виробництво щебеню було прибутковим, починаючи з 2013 року ситуація змінилась в сторону погіршення і з 2014 року ситуація вкрай погіршилась ще й у зв'язку зі зростанням інфляції, зростанням курсу долара та курсу євро, падінням рівня платоспроможності контрагентів підприємства. Інфляційні процеси в державі та значна зміна курсу долара та євро до гривні є загальновідомими обставинами.

Також, боржник зазначив, що одноразовий продаж у примусовому порядку основних засобів виробництва не призведе до погашення боргу, про що свідчить розшифровка до ряд. 1010 «Основні засоби» Балансу ТОВ «Плисецький гранітний кар'єр» станом на 31.12.2014 року. Вартість основних засобів виробництва не покриває всю суму кредиту, а припинення діяльності по виробництву щебеню зробить неможливим виконання рішення суду в цілому.

Заходи виконавчого провадження не дають змоги здійснювати господарську діяльність, в той же час, боржник обґрунтував, що має можливість погасити борг за умови надання йому додаткового часу шляхом відстрочення виконання рішення суду у справі № 21/150-10 на 10 місяців, зокрема, зазначив, що 01.11.2013 року між боржником та ТОВ «Граніт мобіл переробка плюс» був укладений договір № П-11/01 про поставку гірничої маси, відповідно до якого ТОВ «Плесецький грантіний кар'єр» (Продавець) зобов'язується поставляти товар Покупцю (ТОВ «Граніт побіл переробка плюс») на підставі заявок останнього. Термін дії договору становить 10 років.

Доказом виконання боржником умов Договору № П-11/01 від 01.11.2013 року слугують видаткові накладні, відповідно до яких боржник здійснює регулярну поставку товару - гірничої маси, а саме: граніти, придатні в якості сировини для виробництва щебеню будівельного, шашки та каменю бутового на користь ТОВ «Граніт побіл переробка плюс», починаючи з 01.03.2015 року.

Боржник зазначав, що на даний момент ще не отримав прибутків, достатніх для погашення заборгованості. Проте, працівниками ТОВ «Плисецький грантіний кар'єр» був проведений розрахунок, відповідно до якого термін за який боржник буде в змозі погасити заборгованість перед Банком в загальній сумі 912 393, 43 євро складає 10 місяців за умови можливості здійснення повноцінної господарської діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання, про що виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Згідно з п. 7.1.1. Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України " відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України " передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, встановив, що примусове виконання судового рішення призведе до погіршення фінансового стану боржника аж до неможливості здійснення господарської діяльності та припинення підприємства, в той час, як стягувач не обґрунтував такого ж ступеня незадовільності свого фінансового стану та співрозмірних негативних наслідків тимчасовим відстроченням виконання рішення. Крім того, відстрочення виконання рішення надасть боржнику можливість певний час вільно здійснювати господарську діяльність та отримати прибуток для погашення боргу і дасть змогу зберегти підприємство боржника.

Відстрочка виконання судового рішення не звільняє боржника від відповідальності, присуджені до стягнення суми мають бути сплачені боржником в повному обсязі, в тому числі примусово. Необхідність відстрочки виконання судового рішення обумовлена тяжким фінансовим станом боржника та неможливістю сплатити суму заборгованості одночасно, в той же час заходи примусового стягнення всієї суми боргу можуть призвести до неможливості ведення господарської діяльності боржника та погіршення його фінансового стану, а відтак не гарантують своєчасне та повному обсязі виконання судового рішення з врахуванням матеріальних інтересів обох сторін.

Враховуючи вищевикладені обставини, специфіку діяльності відповідача, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Плисецький гранітний кар'єр» про відстрочення виконання рішення суду від 23.11.2011 року у справі №21/150-10 на 10 місяців починаючи з дня винесення ухвали до 25.04.2016 року.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Наказ про примусове стягнення боргу було подано позивачем до примусового виконання, тому суд першої інстанції, з урахуванням обставин справи, відстрочив виконання рішення Господарського суду Київської області від 23.11.2011 року на 10 місяців.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законну обґрунтовану ухвалу, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується з ухвалою господарського суду Київської області від 23.06.2015 року у справі № 21/150-10, отже підстави для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 23.06.2015 року у справі № 21/150-10 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 21/150-10 повернути до місцевого господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 29.07.2015 року.