ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 липня 2015 року Справа № 5016/1672/2012(14/74)

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Студенця В.І., за участі громадянки ОСОБА_1 та представників сторін ОСОБА_2 (дов. від 21.07.2015), ОСОБА_3 (дов. від 25.06.2015), ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу громадянки ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2014 року у справі № 5016/1672/2012(14/74) за позовом Арбузинської селищної ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, за участі прокурора Миколаївської області, про визнання недійсною додаткової угоди,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року Арбузинська селищна рада звернулася до господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсною додаткової угоди від 5 березня 2009 року № 1 до договору від 2 серпня 2006 року з підстав порушення процедури прийняття, правил представництва та невідповідності її умов законодавству.

Відповідач позов не визнав і просив застосувати позовну давність.

У вересні ц.р. заступник прокурора Миколаївської області вступив у справу.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 8 листопада 2013 року позов задоволено з мотивів перевищення повноважень селищним головою при укладанні додаткової угоди.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2014 року рішення скасовано та в позові відмовлено з мотивів безпідставності вимог.

Громадянка ОСОБА_1, яка не брала участі в справі, подала касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного господарського суду з підстав вирішення судом питання про її обов'язки та просить постанову скасувати з підстав неправильного застосування апеляційним господарським судом статті 181 Господарського кодексу України, статей 6, 203, 207, 215, 332, 627, 640 Цивільного кодексу України, статей 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Арбузинська селищна рада і прокурор касаційну скаргу підтримали.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

У справі з 22 до 29 липня 2015 року оголошувалася перерва.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про необхідність припинення касаційного провадження, виходячи з наступного.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсною додаткової угоди від 5 березня 2009 року № 1 (далі - додаткова угода), якою, зокрема, змінена редакція пунктів 3.1.3, 4.1.7 і 5.1. договору від 2 серпня 2006 року про спільну пайову участь у будівництві газопроводів, укладеного між Арбузинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що:

- додаткова угода укладена з порушенням процедури укладання, яка регулюється статтями 179, 180, 181 і 188 Господарського кодексу України, оскільки жодних пропозицій з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на укладання додаткової угоди до Арбузинської селищної ради не надходило;

- додаткова угода підписана особою, яка не мала на це відповідних повноважень, оскільки в силу приписів пункту 16 частини 4 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" селищний голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження ради. Питання щодо надання згоди на розміщення на території селища нових об'єктів та питання регулювання земельних відносин, у тому числі у сфері будівництва газопроводу, відносяться до виключної компетенції ради згідно пунктів 33,38 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а відповідно до пункту 43 частини 1 статті 26 цього ж Закону до виключної компетенції ради відноситься затвердження договорів, укладених селищним головою від імені ради. Арбузинська селищна рада не уповноважувала селищного голову ОСОБА_5 на укладання з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 оспорюваної угоди;

- додаткова угода містить ознаки фальсифікації, оскільки печатка Арбузинської селищної ради, відтиск якої містить угода від 5 березня 2009 року, виготовлена у 2010 році;

- додаткова угода не містить таких обов'язкових реквізитів, як назва організації; дата; реєстраційний індекс документа; не містить відміток про реєстрацію документа; додатки до додаткової угоди також не мають відповідних реквізитів та дати виготовлення, що викликає сумнів у їх достовірності;

- положення додаткової угоди суперечать приписам чинного законодавства, зокрема: статті 41 Конституції України, частинам 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України;

- список мешканців, які бажають прийняти участь в газифікації селища не відображає справжнього стану речей, оскільки при проведенні опитування проведеного посадовими особами Арбузинської селищної ради наприкінці 2006 року, кількість власників домоволодінь та квартир, які бажають провести газ становила 1892 власника. Крім того, 22 установи та підприємства подали заявки на газифікацію. У подальшому, кількість бажаючих газифікувати своє житло дещо зменшилась, але в будь-якому випадку становила більше 700 осіб, визначених у списку.

Господарськими судами було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради від 30 червня 2005 року № 69 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 було надано дозвіл на будівництво розвідних мереж газопроводу.

Рішенням Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 2 серпня 2006 року № 76 делеговано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 функції замовника на будівництво газопостачання селища Арбузинка та вирішено для прискорення будівництва газопостачання та забезпечення контрою голові селищної ради укласти договір між селищною радою та відповідачем на виконання соціального замовлення.

Арбузинська селищна рада та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 2 серпня 2006 року уклали договір на виконання соціального замовлення (далі - договір), відповідно до умов якого сторони зобов'язуються шляхом об'єднання фінансів, майна та зусиль спільно діяти в сфері виконання територіального соціального замовлення щодо розвитку муніципального житлового будівництва та в спільній пайовій участі з будівництва наступного об'єкта: будівництво газопроводів високого, середнього, низького тиску відстанню 64 578 метрів, монтажем ШРП - 7шт., ГШРП - 2шт., ПГРК -1шт.

Пунктом 3.1.7. договору встановлено, що по закінченні будівництва та введення об'єкта в експлуатацію Арбузинська селищна рада зобов'язується надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 право власності на збудовані газопроводи до повних розрахунків з ним.

Термін дії договору - до 10 серпня 2009 року (пункт 5.1 договору).

5 березня 2009 року між Арбузинською селищною радою в особі голови селищної ради ОСОБА_5 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1, згідно з пунктом 1 якої сторони дійшли згоди змінити пункт 5.1 договору від 2 червня 2006 року та викласти його в наступній редакції: "5.1 .Термін дії договору починається з моменту його підписання до повного його виконання".

Пунктом 2 додаткової угоди від 5 березня 2009 року № 1 сторони виклали пункт 3.1.3 договору від 2 червня 2006 року в наступній редакції: "3.1.3. Забезпечити виконавцю укладання договорів з населенням по відшкодуванню з боку споживачів, що газифікували своє житло, вартість будівництва газопровідних мереж в сумі 12 768 грн з кожної особи відповідно до: розрахунку вартості за будівельно-монтажні роботи по газифікації смт Арбузинка на кожного споживача; списку мешканців, які бажають взяти участь в газифікації смт Арбузинка; вартості будівельно-монтажних робіт по газифікації смт Арбузинка виконаних фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4; вартості за обслуговування вуличних газових мереж, що є невід'ємними додатками до договору".

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди сторони погодили додати до договору від 2 червня 2006 року пункт 4.1.7 наступного змісту: "4.1.7. Надати кожному споживачу, який сплатить свою частку у вартості будівництва газопровідних мереж безстроковий дозвіл на підключення і користування газовими мережами".

Пунктами 4-6 додаткової угоди сторони передбачили, що інші умови договору від 2 червня 2006 року залишаються незмінними і підлягають повному виконанню сторонами; додаткова угода до договору вступає в силу з моменту її підписання та діє до повного виконання сторонами і не підлягає односторонній відмові від її виконання або розірванню; додаткову угоду укладено у двох оригінальних примірниках, що мають рівну юридичну силу, по одному для кожної із сторін.

Задовольняючи позов господарський суд виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради від 2 серпня 2006 року № 76 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 були делеговані функції замовника на будівництво газопостачання селища Арбузинка; голову селищної ради ОСОБА_5 було уповноважено укласти з підприємцем договір на виконання соціального замовлення; селищна рада 12 листопада 2008року прийняла рішення № 5, яким визнала таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету селищної ради від 30 червня 2005 року № 69; додаткова угода змінює права сторін договору та породжує правовідносини між сторонами, а тому її слід вважати самостійним правочином, укладання якого мало здійснюватися з наданням селищному голові повноважень на укладання додаткової угоди; за відсутності рішення селищної ради щодо додаткової угоди, селищний голова не мав повноважень на її укладання, що відповідно до частини 2 статті 203 та частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання додаткової угоди недійсною.

Переглядаючи рішення апеляційний господарський суд установив, що будівництво газопроводу здійснено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 власними коштами і додаткова угода спрямована на відшкодування його витрат шляхом забезпечення селищною радою виконавцю укладення договорів із споживачами газу (користувачами).

За висновками апеляційного господарського суду стосовно споживачів (населення селища Арбузинка) повною мірою діє принцип свободи договору та жодних обов'язків укладати договори з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 для мешканців селища Арбузинка додаткова угода № 1 не породжує, докази про вчинення таких правочинів з користувачами проти їх волі відсутні; умови додаткової угоди не зобов'язують третіх осіб здійснювати газифікацію власного житла, а отже не є підставою виникнення для цих осіб цивільних прав та обов'язків; висновок місцевого господарського суду про те, що у зв'язку зі скасуванням рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради від 30 червня 2005 року № 69, позивач з 12 листопада 2008 року відмовився від договору є помилковим, оскільки актами державної приймальної комісії від 13 лютого і 13 липня 2007 року, від 18 лютого 2008 року, від 5 травня 2009 року № 5, від 5 травня 2008 року №6-8, від 10 жовтня 200 8 року № 10, від 20 жовтня 2008 року, від 7 листопада 2008 року, від 10 листопада 2008 року, затвердженими розпорядженнями Арбузинської райдержадміністрації Миколаївської області, газопровід прийнято в експлуатацію, а отже виконано і не може бути скасовано органом місцевого самоврядування.

Водночас апеляційний господарський суд визнав безпідставним висновок місцевого суду про визнання недійсною додаткової угоди з підстав перевищення повноважень головою селищної ради, оскільки суперечив правилу частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України.

Подання касаційної скарги громадянка ОСОБА_1 обґрунтовує розглядом Господарським судом Миколаївської області позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" про припинення і заборону газопостачання абонентам (у тому числі до будинку громадянки ОСОБА_1) від належної позивачеві газової мережі в смт Арбузівка, вимоги за яким мотивовані, зокрема, умовами додаткової угоди. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 стверджує, що вимоги цього позову ґрунтуються на праві власності позивача та на умовах договору, укладеного між сторонами, відповідно до яких товариство не має право без дозволу власника проводити підключення третіх осіб-користувачів до газопроводу.

За змістом статті 107 Господарського процесуального кодексу України особи, які не брали участі у справі, мають право подати касаційну скаргу на постанову апеляційного господарського суду, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки. Судове рішення, оскаржуване такою особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав та обов'язків і суд має вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття постанови апеляційним господарським судом є скаржник або міститься судження про нього.

Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2014 року не містить висновків про права та обов'язки громадянки ОСОБА_1.

Враховуючи, що громадянка ОСОБА_1 не є учасником спірних правовідносин у даній справі, питання про її права і обов'язки апеляційним господарським судом у оскаржуваній постанові не вирішувалось і її права не порушено, касаційне провадження у справі підлягає припиненню відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 80, статтями 86, 107, 1115, 1117, 1119 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою громадянки ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 6 лютого 2014 року у справі № 5016/1672/2012(14/74) припинити.

2. Повернути на користь громадянки ОСОБА_1 з Державного бюджету України (рахунок 0007, УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, МФО 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві) 852 грн 60 коп. судового збору, сплаченого на підставі квитанції від 30 квітня 2015 року № 54203721.

Головуючий, суддяМ.В. Кузьменко
Суддя Суддя І.М. Васищак В.І. Студенець