ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа № 922/1661/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Смородська М.С. за довіреністю №47 від 28.05.2015

відповідача - Снітко А.В. за довіреністю №01-42юр/3205 від 30.04.2015

3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України (вх. №3382 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.06.15 р. у справі № 922/1661/15

за позовом Міністерства юстиції України

до Акціонерної компанії "Харківобленерго"

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне казначейство України

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Міністерство юстиції України звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до АК "Харківобленерго" м. Харків, в якій просило суд стягнути з відповідача 7885, 45 грн. збитків, завданих Державному бюджету України. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення АК "Харківобленерго" вимог ст.ст. 1166, 1167, 1187 1191 Цивільного кодексу України, ст. 79 ЦПК України, що призвело до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви" в сумі 7885, 45 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.06.2015 року у справі № 922/1661/15 ( суддя Присяжнюк О.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з зазначеним рішенням звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення господарського суду Харківської області від 04.06.2015 року у справі № 922/1661/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Міністерство юстиції України та стягнути з АК "Харківобленерго" на користь Державного бюджету України збитки, завдані Державному бюджету України у сумі 7 885,45 грн.

В обґрунтування викладених вимог позивач зазначає про те, що судом першої інстанції в порушення ст. 35 ГПК України не враховано встановлений Європейським судом під час розгляду справи "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви" факт заподіяння шкоди. Позивач вважає, що наявність або відсутність виконавчого провадження не є перешкодую для виплати коштів та виконання рішення національного суду, а зупинення виконавчого провадження не позбавляло можливості АК "Харківобленерго" виконати рішення суду на користь Ковальової Л.А. у більш розумні строки. Також позивач зазначає про доведеність наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності відповідача, в зв'язку з чим позивач вважає, що у спірних правовідносинах держава Україна має зворотне право вимоги на відшкодування збитків з АК "Харківобленерго", що понесені з Державного бюджету України у сумі 7 885,45 грн. за виконання рішення Європейського суду з прав людини "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви".

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. При цьому відповідач зазначає, що висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 05.06.2012 за справою "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви" не доводять наявності порушень ст. 6 Конвенції або інших статей саме з вини АК "Харківобленерго", як юридичної особи. Відповідач також посилається на те, що відповідачем судове рішення на користь Ковальової Л.А. виконано самостійно в добровільному порядку 29.04.2010 до прийняття рішення Європейським судом з прав людини, у межах семиденного строку, наданого на це постановою ДВС у Червоно заводському районі м. Харкова від 07.04.2006 про відкриття виконавчого провадження, який розпочався 08.04.2006, а через зупинення 14.04.2006 виконавчих проваджень на час сплати коштів він ще не скінчився. Таким чином, відповідач зазначає, що тривале невиконання рішення національних судів України про стягнення коштів з відповідача на користь Ковальової Л.А. не залежало від волі, дій чи бездіяльності відповідача, що свідчить про відсутність вини відповідача, протиправної поведінки АК "Харківобленерго", що вплинула на тривалість примусового виконання судового рішення, а також відповідач посилається на відсутність доказів заподіяння державі Україна шкоди саме внаслідок дій чи бездіяльності АК "Харківобленерго".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 розгляд справи відкладено на 27.07.2015.

20.07.2015 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтвердив свою позицію щодо відсутності доказів на підтвердження вини та протиправної поведінки АК "Харківобленерго" у тривалому невиконанні рішень національних судів України про стягнення коштів на користь Ковальової Л.А. Відповідач також зазначає, що заявлені до стягення кошти не є тими коштами, які були стягнуті з відповідача за рішенням національних судів на час винесення Європейським судом з прав людини вже сплаченими відповідачем, а були компенсацією (відшкодуванням будь-якох матеріальної та моральної шкоди, судових витрат), запропонованою Урядом за відсутності встановленої судом вини відповідача у тривалому невиконанні рішень національних судів та при визнанні саме Урядом України вини у надмірній тривалості виконання рішень, ухвалених на користь заявників. В підтвердження викладениї позиції по справі відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України в постановах з аналогічних обставин.

27.07.2015 позивач надав пояснення по справі, в яких посилається на те, що відповідачем не було надано доказів в підтвердження доводів щодо відсутності вини у тривалому невиконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області. Позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не досліджувались обставини, пов'язані з фактичною сплатою коштів та діями державної виконавчої служби по виконавчому провадженні.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, які підтвердили свої позиції, викладені в апеляційних скаргах та у відзивах на неї, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006 з АК "Харківобленерго" на користь Ковальової Л.А. стягнуто 4000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2591,46 грн. матеріальної шкоди, а усього 6591,46 грн.

14.03.2006 Ковальова Л.А. отримала у суді виконавчі листи.

07.04.2006 ДВС у Червонозаводському районі м. Харкова були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання вказаного судового рішення.

14.04.2006 ДВС у Червонозаводському районі м. Харкова були винесені постанови про зупинення виконавчих проваджень з примусового виконання вказаного судового рішення в порядку п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на тій час) у зв'язку з внесенням АК "Харківобленерго" до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

22.04.2010 АК "Харківобленерго" отримала лист Представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Харківській області Коваленко Ю.Ю. від 29.03.2010 № 10315, про те, що до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду надійшла справа "Ковальова проти України", та що АК "Харківобленерго" було запропоновано терміново вжити заходів щодо виконання вказаного рішення суду.

У цьому листі було також зазначено, що у разі констатації Європейським судом порушень, передбачених Конвенцією, прав заявника у зв'язку з тривалим виконанням рішення Національного суду держава повинна буде сплатити за рішенням Європейського суду суму справедливої сатисфакції, зокрема, відшкодування моральної шкоди за тривалість такого виконання, що призведе до додаткових збитків Державного бюджету України, а зволікання з його виконанням автоматично матиме наслідком збільшення суми справедливої сатисфакції, присудженої Європейським судом, що в результаті значно збільшить збитки Державного бюджету.

На цій лист, АК "Харківобленерго" повідомила Представника Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Харківській області Коваленко Ю.Ю., що платіжним дорученням від 29.04.2010 № 2672 на рахунок Комінтернівського відділу ДВС ХМУЮ було перераховано повну суму стягнення за справою у сумі 6591,46 грн.

12.05.2010 Представник Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Харківській області Коваленко Ю.Ю. отримала лист АК "Харківобленерго" від 30.04.2010 № 01-62юр/3852, у якому було повідомлено про повне добровільне виконання вказаного рішення суду, надане платіжне доручення від 29.04.2010 № 2672.

29.10.2010 Комінтернівським відділом ДВС ХМУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням АК "Харківобленерго" рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006.

05.06.2012 Європейським судом з прав людини за справою "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви" було прийнято рішення, за яким на рахунок заявниці державою Україна було сплачено 7885,45 грн. компенсації, запропонованої Урядом, на підтвердження цього Міністерством юстиції надані платіжні доручення від 13.09.2012 № 1854 на 7885,45 грн. та від 05.04.2013 № 506 на 7885.45 грн.

Міністерство юстиції Украіни вважає, що своєчасна виплата відповідачем коштів заявниці на виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006 унеможливила б звернення Ковальової Л.А. до Європейського суду з прав людини, вважає, що у діях АК "Харківобленерго" наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення з неї збитків у розмирі 7885,45 грн., завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви".

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції виходив з дослідження зазначених обставин справи, оцінки наданих сторонами доказів з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та викладених заперечень учасників судового процесу, а також позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 20.12.2010 № 20/21, яка відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції встановлено, що тривале невиконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006, що набрало законної сили, було зумовлено дотриманням саме органами Державної виконавчої служби України, які здійснювали примусове виконання рішення національного суду, законодавчо встановлених норм, у т.ч. щодо обов'язкового зупинення виконавчого провадження, та не залежало від волі, дій чи бездіяльності АК "Харківобленерго", а вимога про стягнення з АК "Харківобленерго" зазначеної у позові суми пов'язується Міністерством юстиції України лише із її статусом як боржника за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006, що само по собі не дає правових підстав для покладення на АК "Харківобленерго" регресу.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що АК "Харківобленерго" виконало рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006 ще 29.04.2010 за платіжним дорученням № 2672, а рішення Європейського суду з прав людини, на яке посилається Міністерство юстиції України було прийнято тільки 05.06.2012, тобто вже після сплати коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність вини АК "Харківобленерго" у тривалому невиконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006, відсутність протиправності поведінки АК "Харківобленерго", що вплинула на тривалість примусового виконання зазначеного судового рішення, а також відсутності доказів заподіяння державі Україна шкоди саме внаслідок дій чи бездіяльності АК "Харківобленерго".

З урахуванням таких встановлених обставин справи, суд відмовив взадоволенні позовних вимог.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним матеріалам, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Переглядаючи оскаржуване рішення в апеляційному порядку, дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості колегія суддів виходить з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимога про стягнення заподіяних державі збитків у розмірі 7885,45 грн. у вигляді понесених витрат зі сплати на користь Ковальової Л.А. моральної шкоди, присудженої останній за рішенням Європейського суду з прав людини.

За приписами ч. 4 ст. 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" орган представництва, яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 р. № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", є Міністерство юстиції України, зобов'язаний звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, зі змісту наведених правових норм вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, у відповідності до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Колегія суддів звертає увагу, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, у даному випадку після виплати особі на виконання рішення Європейського суду з прав людини присуджених сум у вигляді відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України до держави Україна переходить право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування у разі встановлення її вини в порушенні Україною міжнародних зобов'язань, а також причинного зв'язку між її діями та моральною шкодою, завданою таким порушенням.

Міністерство юстиції України обґрунтовує позовні вимоги посиланням на рішення Європейського суду з прав людини від 05.06.2012 за справою "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви", вказує, що воно встановлює вину АК "Харківобленерго" у тривалому невиконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006.

Але, такий висновок Міністерства юстиції України є передчасним, спростовується вказаним рішенням Європейського суду з прав людини. Як вбачається з нього, Європейський суд з прав людини зазначив, що він задоволений, що Уряд визнав надмірну тривалість виконання рішень, ухвалених на користь заявників, та взяв на себе зобов'язання сплатити існуючу на цей час заборгованість. Суд дійшов висновку про відсутність підстав продовжувати розгляд скарг, та про те, що відсутні будь-яки ознаки порушень прав і свобод, передбачених Конвенцією чи протоколами до неї, вказано, що ці частини заяв є явно необґрунтованими та мають бути відхилені відповідно до підпункту "а" п.3 та п.4 ст. 35 Конвенції, усі заяви були вилучені з реєстру справ, решта скарг у заявах оголошена неприйнятими.

Європейським судом з прав людини вказане, що прийняте рішення ґрунтується на пілотному рішенні Європейського суду з прав людини "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.01.2010 в п.п. 84, 88 якого Європейський суд зазначає, що не бачить підстав не погоджуватися з Урядом у тому, що причина затримок у виконанні остаточних рішень національних судів - в існуванні низки різних дисфункцій у правовій системі України, зокрема, суд нагадує свої висновки за п.1.ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу в цій справі, а саме - що затримки у виконанні рішень, винесених на користь заявника, були спричинені поєднанням певних факторів, таких як брак бюджетних коштів, бездіяльність з боку державних виконавців та недоліки в національному законодавстві. Суд доходить до висновку, що порушення, зазначені в цьому рішенні, не пов'язані з якимось поодиноким випадком чи особливим поворотом подій у цій справі, але є наслідком недоліків регуляторної та адміністративної практики органів влади держави з виконання рішень національних судів, за яки вони несуть відповідальність.

Таким чином, висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 05.06.2012 за справою "Норберт Ілліч Смірнов проти України та 33 інші заяви" не доводять наявність порушень п.1.ст.6 Конвенції взагалі, та не доводять фактів порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, або інших статей Конвенції саме з вини АК "Харківобленерго", як юридичної особи.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакціях, чинних під час виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006) виконавче провадження (як завершальна стадія судового провадження) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній під час виконання рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006).

Підставою для стягнення моральної шкоди з держави Україна на користь Ковальової Л.А. було рішення Європейського суду з прав людини, під час прийняття якого Урядом України було визнано надмірну тривалість виконання рішення у справі вказаного заявника (рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006). Тобто державою Україна не заперечується факт невиконання нею свого обов'язку щодо забезпечення своєму громадянину права на ефективний правовий захист, а саме: не було вжито органами державної влади України заходів, необхідних для виконання остаточного судового рішення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, виконавче провадження щодо стягнення боргу з АК "Харківобленерго" було зупинено на підставі п. 15 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки останнє включено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Міністерство юстиції України вказало, що дії державної виконавчої служби відносно зупинення виконавчих проваджень відповідали вимогам чинного законодавства, оскільки належним доказом неправомірності дій (бездіяльності) державного виконавця є відповідне рішення суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця, пов'язані із надмірною тривалістю строку вищевказаного виконавчого провадження.

Оскільки примусове виконання рішення національного суду України здійснювалось органом державної виконавчої служби, посилання позивача на наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення не ґрунтується на фактичних обставинах справи та вказаних нормах закону.

Подібна правова позиція викладена у судових рішеннях зі справи господарського суду Донецької області № 20/21, з висновками якої погодився Верховний Суд України у постанові від 20.12.2010.

Отже, із встановлених обставин не вбачається наявності вини АК "Харківобленерго" у тривалому невиконанні органами державної влади України рішення Золочівського районного суду Харківської області від 17.11.2005 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2006 по справі № 527/2006, винесеної на користь Ковальової Л.А. та причинного зв'язку між діями підприємства і моральною шкодою, заподіяною органами державної влади України внаслідок тривалого невиконання цього судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 7885, 45 грн., виплачених Ковальовій Л.А. на підставі рішення Європейського суду з прав людини як відшкодування моральної шкоди, завданої діями держави Україна внаслідок тривалого невиконання судових рішень.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховую висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 05.11.2012 у справі № 6-51цс12; правову позицію, викладену Вищим господарським судом України в постановах від 13.03.2013 у справі № 5028/7/27/2012; від 21.05.2012 у справі № 1/205/2011; від 21.11.2012 у справі № 5015/1767/12; від 24.10.2012 у справі № 5015/819/12; від 14.01.2013 у справі № 5015/1616/12; від 12.03.2013 у справі № 42/5005/7683/2012; від 01.04.2013 у справі № 28/5014/2340/2012; від 01.04.2013 у справі № 5006/48/73/2012; від 03.09.2013 у справі № 913/574/13-г; від 23.01.2014 у справі № 913/574/13-г; від 07.05.2015 у справі № 914/4025/14, від 28.04.2015 у справі № 912/3331/14.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку та є такими, що спростовуються матеріалами та дійсними обставинами справи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Харківської області від 04.06.15 р. у справі № 922/1661/15 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи відповідачів, з яких подані апеляційні скарги про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 41, 56 Конституції України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.06.15 р. у справі № 922/1661/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 29 липня 2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.