РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015№910/16433/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт"
до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва
простягнення 134 515,87 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Степаненко О.А. - представник за дов.;

від відповідача: не з'явились.

У судовому засіданні 29.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Майстерліфт" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва про стягнення 134 515,87 грн.

Ухвалою від 30.06.2015 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.07.2015.

Ухвалою від 15.07.2015 відкладено розгляд справи на 29.07.2015.

Відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин, враховуючи обмежені строки вирішення спору, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 29.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

14.03.2014 між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) укладений договір №ДСВ-1/03 на виконання відновлювальних робіт з ремонту ліфтів, за умовами якого підрядник зобовязався виконати відновлювальні роботи з ремонту ліфтів, а замовник - прийняти і оплатити вартість робіт.

Розрахунки за виконані роботи замовник проводить протягом 10 банківських днів після прийняття робіт та підписання і скріплення печатками сторін актів виконаних робіт, згідно п.2.7 договору.

На підтвердження виконання робіт за даним договором сторони підписали акти приймання передачі виконаних робіт за березень 2014 року та довідки про вартість виконаних робіт за березень 2014 року, які підписані відповідачем - 31.03.2014, на суму 77 598,29 грн., які відповідачем відповідно до умов договору не оплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №ДСВ-1/03 від 14.03.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором підряду.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Тобто враховуючи вищенаведене, станом на дату вирішення спору, відповідач має заборгованість перед позивачем з договором у розмірі 77 598,29 грн., що відповідачем не спростовано. Тобто позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3 % річних - 2697,87 грн., інфляційні втрати - 54 219,71 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд перевірив розрахуное 3 % річних та інфляційних за період з 15.04.2014 по 11.06.2015 (вказаний позивачем у розрахунку), та визнав його обгрунтованим, тому останні підлягають задоволенню у розмірі 2697,87 грн., та 54 219,71 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У зв'язку із задоволенням позову, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району міста Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, 15, код 36657100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Майстерліфт» (04073, м. Київ, пров. Куренівський, 17, літ. «Ш», код 33308688) заборгованість у розмірі 77 598,29 грн. (сімдесят сім тисяч п»ятсот дев»яносто вісім гривень 29 коп.), 3 % річних - 2697,87 грн. (дві тисячі шістсот дев»яносто сім гривень 87 коп.), інфляційні - 54 219,71 грн. (п»ятдесят чотири тисячі двісті дев»ятнадцять гривень 71 коп.) та 2 690,30 грн. (дві тисячі шістсот дев»яносто гривень 30 коп.) судового збору.

3.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 03.08.2015.

Суддя М.Є. Літвінова