ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа № 922/1578/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Катренко І.С.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився,

від 1-го відповідача - Гайворонський І.В. - за довіреністю від 08.12.2014р. № 36,

від 2-го відповідача - Мироненко Г.М. - за довіреністю від 12.06.2015р. № 19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (вх.№3362 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015. у справі №922/1578/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азово-Чорноморська інвестиційна компанія", м. Харків,

до відповідача - 1: Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", м.Харків,

відповідача - 2: Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій", м. Харків,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015р. Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р., укладеного між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та ПАТ Банк "Меркурій" від 07.02.2014р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/1578/15 (суддя Бринцев О.В.) в позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд, обґрунтовуючи прийняте рішення зазначає, що виходячи з положень ч.1, 2 ст. 512 Цивільного кодексу України в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку з чим припиняється її статус як учасника виконавчого провадження. При цьому, заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", статті 378 Цивільного процесуального кодексу України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі і право бути стороною виконавчого провадження.

Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено, що договір відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р. між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та ПАТ Банк "Меркурій" від 07.02.2014р. вчинений із порушенням вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у розумінні ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України.

Крім того, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо відсутності у підписантів спірного договору повноважень на укладення угод від імені відповідачів є недоведеними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме, нотаріально посвідченими довіреностями, відповідно до яких вказані особи були наділені достатнім обсягом повноважень на укладенням оспорюваного правочину.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити: визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором № 02/25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р. між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та ПАТ Банк "Меркурій" від 07.02.2014р.; судові витрати покласти на відповідачів.

Обґрунтовуючи заявлені апеляційні вимоги, позивач зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст. 203, ст. 515, ч.1 ст.517, ст. 519 Цивільного кодексу України за своїм змістом правочин про відступлення право вимоги може вчинятися тільки щодо дійсної вимоги.

На думку апелянта, договір відступлення права вимоги ПАТ "Банк Золоті Ворота" на користь ПАТ Банк "Меркурій" є недійсним, оскільки відступлення права вимоги за оспорюваним договором відбулося після відкриття провадження щодо стягнення з Гончарової Н.В. та поручителів сум кредитної заборгованості за договором від 11.02.2014р. № 448 на користь первісного кредитора - ПАТ "Банк Золоті Ворота" на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2010р. у справі № 2-2000/10/15.

При цьому, Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю зазначає, що в силу ч. 5 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником.

Таким чином, на думку апелянта, чинним законодавством уступка прав стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди не передбачена, у зв'язку з чим сторонами оспорюваного договору при його укладенні не дотримано вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, наслідком чого є визнання правочину недійсним.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до договору відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р. відсутні докази того, що Голова Правління з управління активами та пасивами Дубровін В.В. зі сторони ПАТ "Банк Золоті Ворота" та Перший заступник Голови Правління Куценко О.В. зі сторони ПАТ Банк "Меркурій" мали повноваження підписувати вищевказаний договір.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. апеляційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

22.07.2015р. позивачем подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю уповноваженого представника апелянта у іншому судовому засіданні (вх.№ 10948).

Розглянувши вказане клопотання позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, зазначає, що позивачем в порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів на підтвердження наявності обставин, з якими він пов'язує неможливість його представника взяти участь в судовому засіданні.

Оскільки ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2015р. про прийняття апеляційної скарги до провадження доведено до відома учасників судового процесу, що нез'явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою перенесення розгляду справи на інший строк, а також не перешкоджає розгляду справи по суті, враховуючи, що Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю є апелянтом у справі, а її доводи викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні заявленого позивачем клопотання.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота" просить рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі № 922/1578/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх.11010 від 23.07.2015р.).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, 1-й відповідач зазначає, що відступлення права вимоги АТ "Банк Золоті Ворота" до Гончарової Н.В. та її поручителів по кредитному договору № 448 на користь ПАТ Банк "Меркурій" здійснено у відповідності до положень ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України та правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.11.2013р. у справі № 6-122цс13.

При цьому, на думку ПАТ "Банк Золоті Ворота", невиконане рішення суду про часткове стягнення кредитної заборгованості (за певний період) не припиняє кредитне зобов'язання та не дає підстав для висновків про те, що право вимоги банку до солідарних боржників на повернення виданих в кредит коштів реалізовано отриманням рішення про стягнення коштів, оскільки реалізація цього права банку - кредитора на момент відступлення права вимоги знаходилось на стадії примусового виконання та не було виконане, а отже було дійсним.

На підставі розпорядження виконуючого обов'язки голови Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2015р. у зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. для розгляду справи №922/1578/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти вимог апеляційної скарги позивача, вважають рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі № 922/1578/15 першої інстанції цілком обґрунтованим та законним та просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників відповідачів, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

21.01.2008р. між Акціонерним комерційним банком "Меркурій" (іменований "кредитор") та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (іменована "позивальник") укладено договір № 02-25К-02 на кредитну лінію, відповідно до п. 1.1 якого (в редакції додаткової угоди до договору від 07.05.2008р.) у строк з 21.01.2008р. по 25.01.2008р. кредитор відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання невідновлювальну лінію у сумі, що не перевищує 6300000,00 (шість мільйонів триста тисяч) гривень (далі - ліміт кредитування) на придбання нерухомості, а позичальник зобов'язується повернути кредит не пізніше 19.01.2009р., та сплачувати проценти за його користування по ставці 18% річних на визначених цим договором умовах. Строк повернення кредиту продовжується на умовах, передбачених цим договором.

07.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством Банк "Меркурій" (іменований "первісний кредитор") та Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (іменований "новий кредитор") укладено договір відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р., відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (за текстом договору "боржник") у розмірі, визначеному п. 1.2 договору, за договором №02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р. та усіх додаткових угод до нього, укладеним між первісним кредитором та боржником (за текстом договору "кредитний договір") та стає кредитором в зобов'язаннях за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього в обсязі та на умовах, визначених договором. Право вимоги від первісного кредитора до нового кредитора передається частково, в обсязі, зазначеному в п. 1.2 договору.

Згідно з п. 1.2 договору сума вимог, що відступається, станом на дату укладення становить строкова заборгованість за кредитом у розмірі 7566200,00 гривень 00 коп.

Відповідно до п.1.3 договору в забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором між первісним кредитором та боржником (іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір № 16-03-09 від 21.01.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 369, предметом якого є нежитлові приміщення 3-го поверху № 1-6, 8-20, в літ. А-3, загальною площею 357,3 кв. м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 96.

Відповідно до п. 2.1 договору за відступлення права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову ціну (ціна договору) в розмірі 7566200,00 гривень 00 коп., ПДВ не передбачено, шляхом перерахування коштів первісному кредитору на рахунок № 290949999 в АТ Банк "Меркурій" м. Харків, код банку 351663, .

Сторонами у п. 2.1.1 погоджено, що ціна договору перераховується новим кредитором будь-якими частинами на зазначені в п. 2.1 договору реквізити не пізніше 28.02.2014 р., включно, з обов'язковим урахуванням умов викладених п. 3.5 цього договору.

Пунктом 3.5 укладеного договору встановлено, що сторони зобов'язуються протягом трьох робочих днів з дати укладення даного договору, укласти та підписати договір відступлення права вимоги за договором № 448 про надання споживчого кредиту від 05.08.2008 р., за яким ПАТ "Банк Золоті Ворота" зобов'язується передати, а ПАТ Банк "Меркурій" прийняти право вимоги ПАТ "Банк Золоті Ворота" до боржника у розмірі 6156200 (шість мільйонів сто п'ятдесят шість тисяч двісті) грн. 00 коп., за договором № 448 про надання споживчого кредиту від 05.08.2008 р. та усіх додаткових угод до нього, укладеним між ПАТ "Банк Золоті Ворота" і боржником, надалі за текстом - "кредитний договір-2", за що ПАТ Банк "Меркурій" зобов'язується сплатити на користь ПАТ "Банк Золоті Ворота" грошові кошти в розмірі 6156200 (шість мільйонів сто п'ятдесят шість тисяч двісті) грн. 00 коп., з урахуванням та у випадку виконання новим кредитором умов п. 2.1 та п.2.1.1 цього договору, та не пізніше 28 лютого 2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, після укладення договору кошти у сумі 7566200,00 грн. були перераховані першим відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких додано до матеріалів справи (т.1, а.с.142-147).

11.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством Банк "Меркурій" (іменований "новий кредитор") та Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (іменований "первісний кредитор") укладено договір відступлення права вимоги за договором № 448 про надання споживчого кредиту від 05.08.2008 р., відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до Гончарової Надії Володимирівни (за текстом договору боржник) у розмірі, що згідно з п. 1.2. договору становить 6156200,00 грн., за договором № 448 про надання споживчого кредиту від 05.08.2008 р. та усіх додаткових угод до нього, укладеним між первісним кредитором та боржником, (за текстом договору - "кредитний договір", за що ПАТ Банк "Меркурій" зобов'язується сплатити на користь відповідача-1 грошові кошти в розмірі 6156200 (шість мільйонів сто п'ятдесят шість тисяч двісті) грн. 00 коп., з урахуванням та у випадку виконання новим кредитором умов п. 2.1 та п.2.1.1 цього договору, та не пізніше 28 лютого 2014р.

Відповідно до п.1.4 укладеного договору в забезпечення боржником своїх зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки №448/1 від 05.08.2008р. між первісним кредитором та Назаренко Дмитро Олександровичем та договір поруки №448/2 від 12.08.2008р. між первісним кредитором та Русаненко Романом Миколайовичем.

Також, відповідно до п.3.5. договору відступлення права вимоги від 11.02.2014р. позивачем в рахунок оплати отриманого ним за договором відступлення права вимоги було перераховано на рахунок першого відповідача грошові кошти у розмірі 6156200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1234 від 11.02.2014р. (т.1, а.с.158).

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на підставі постанови Правління Національного Банку України № 133 від 13.03.2014р. про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 15 від 14.03.2014р. щодо впровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ Банк "Меркурій".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2010р. у справі № 2-2000/10/15 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота". Стягнуто в солідарному порядку з Гончарової Надії Володимирівни, Назаренко Дмитра Олександровича, Русаненко Руслана Миколайовича на користь ПАТ "Банк Золоті Ворота" (р/р 6863, , код банку 351931) заборгованість за кредитним договором в сумі 208127,46 /двісті вісім тисяч сто двадцять сім грн. 46 коп./гривень та 501527,89 /п'ятсот одну тисячу п'ятсот двадцять сім доларів 89 центів США (що є еквівалентом 4183187,36 грн. /чотири мільйони сто вісімдесят три тисячі сто вісімдесят сім гривень 36 коп./ за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2010 року),а також судовий збір у сумі 1700 /одна тисяча сімсот / грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 /сто двадцять/ грн.

Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 05.09.2011р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2000/10/15, виданого 02.06.2011 Київським районним судом м. Харкова.

Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що укладений договір відступлення права вимоги за договором № 448 про надання споживчого кредиту від 05.08.2008р. та усіх додаткових угод до нього стосується боржника, відносно якого винесено судове рішення та відкрите виконавче провадження (рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2010 р. та постанова про відкриття виконавчого провадження №28557676 від 05.09.2011 р.), отже, укладаючи спірний правочин, відповідачі, не змінюючи кредитора у зобов'язанні, замінили стягувача на стадії виконання судового рішення.

Вказані обставини, на думку позивача, є порушенням ст. 202 Цивільного кодексу України та стали підставою для звернення його до суду з вимогою щодо визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008 р.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте відповідно до частини 2 статті 516 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину без згоди боржника, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав сторін спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заміна кредитора у разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається поза межами виконавчого провадження, у зв'язку з чим відбувається вибуття цієї особи зі стадії виконання судового рішення та припинення статусу сторони виконавчого провадження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 25 Господарського кодексу України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутись до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 3 пункту 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", статтею 25 Господарського процесуального кодексу України передбачено процесуальне правонаступництво, у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). У разі заміни кредитора в зобов'язанні не в повному обсязі (у подільному зобов'язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов'язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 Господарського процесуального кодексу України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 Господарського процесуального кодексу України щодо прав сторін у судовому процесі.

Таким чином, процесуальні норми надають право заінтересованій особі звернутися з відповідною заявою до господарського суду, який на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, може здійснити процесуальне правонаступництво.

Враховуючи зазначене, звернення правонаступника з заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 8 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013р. у справі № 6-122цс13.

При цьому, посилання апелянта на висновки Верховного Суду України в постанові від 19.08.2014р. у справі № 923/945/13 є безпідставними, оскільки предметом спору у справі, яка переглядалася, є визнання недійсним договору уступки права вимоги, умовами якого сторони, не замінюючи кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством, фактично замінено стягувача на стадії виконання судового рішення

При цьому, предметом розгляду даної справи є визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008р., умовами якого лише передбачено відступлення право вимоги між банками за договором № 448 про надання споживчого кредиту від 05.08.2008 р., а також усіх додаткових угод до нього, та які не зачіпають процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судового рішення.

Враховуючи зазначене, умови спірного договору не подібні до умов договору, який був предметом дослідження Верховним Судом України у справі № 3-56гс14, у зв'язку з чим висновки суду, на які посилається позивач, обґрунтовуючи апеляційні вимоги, не стосуються спірних правовідносин та не спростовують висновків місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено факту порушенням сторонами при укладенні спірного договору положень ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим апеляційні вимоги Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю не підлягають задоволенню з зазначених підстав.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав 'і обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Господарського кодексу України керівник підприємства без доручення від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Виконавчим органом банку є Правління банку, яке очолює його голова, й керує роботою правління банку та має право представляти банк без доручення (ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про банки та банківську діяльність").

Відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, який видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 246 Цивільного кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 30.12.2013 р. Заступника Голови Правління з управління активами та пасивами Дубровіним Віталієм Валентиновичем уповноважено від імені ПАТ "Банк Золоті Ворота" на укладення договору відступлення права вимоги за договором №02-25К-02 на кредитну лінію від 21.01.2008 р. (т. 1, а.с. 55), п. 1 якої передбачено, що вказана особа наділена правом укладати, змінювати, доповнювати, розривати та підписувати у тому числі кредитні договори, договори банківського рахунку та інші не заборонені чиним законодавством договори.

Крім того, від імені ПАТ Банк "Меркурій" оспорюваний договір підписаний Першим заступником Голови Правління Куценком Олегом Володимировичем, що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 14.01.2014 р. (т. 1, а.с. 56), з якої вбачається, що останній наділений правом укладати усі дозволені законом договори, правочини, угоди.

Вказані нотаріально посвідчені довіреності видані головами правління банків, що свідчить про наявність у них повноважень на вчинення відповідних довіреності, та були чинними на час укладення спірного договору.

При цьому, обсяг повноважень, яким були наділені особи-представники відповідачів, свідчить про наявність у них права на укладення оспорюваного правочину.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача щодо відсутності у підписантів оспорюваного договору повноважень на укладення відповідного правочину від імені відповідачів є не доведеними, та такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому підстави, з якими позивач пов'язує факт недійсності оспорюваного правочин, відсутні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/1578/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015р. у справі №922/1578/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 27.07.2015р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Плахов О.В.