ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Справа № 904/2460/14
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В. Цвігун В.Л.
за участю представників: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області розглянув касаційну скаргу Демиденко О.А. Фізичної особи - підприємця Забірного Григорія Михайловича
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.09.2014 року
у справі№ 904/2460/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомДержавного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет",
до третя особиФізичної особи - підприємця Забірного Григорія Михайловича, Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області,
прозобов'язання звільнити орендоване приміщення
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2014р. (суддя Рудовська І.А. ) в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладено на позивача.

Приймаючи рішення, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити орендоване приміщення, у зв'язку з припиненням Договору оренди № 1202-982-ОД від 01.05.2004 р. безпідставні і не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем повністю звільнене орендоване приміщення, про що 01.12.2013р. складено акт приймання-передачі в двох примірниках, які разом з листом від 04.12.2013р. відповідачем надіслано на адресу позивача та третьої особи з описом вкладення до цінного листа, та який позивачем залишено без розгляду .

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.09.2014р. (судді: Дармін М.О., Подобєд І.М., Чус О.В.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2014р. скасовано.

Прийнято нове рішення, яким вирішено провадження по справі №904/2460/14 - припинити.

Додатково. постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. (судді: Дармін М.О., Березкіна О.В., Чус О.В.) Резолютивну частину постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.09.2014 року у справі № 904/2460/14 доповнити абзацом четвертим наступного змісту:

"Стягнути з фізичної особи - підприємця Забірного Григорія Михайловича (ідентифікаційний код ) на користь Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" (пр. К.Маркса , 19, м.Дніпропетровськ , 49005 ) 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Фізична особа - підприємець Забірний Г.М. в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та додаткову постанову скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Скаржник доводить порушення апеляційною інстанцією норм ст.ст. 525, 526 ЦК України, стверджує, що апеляційний суд не встановив обставин вчинення ним 04.12.2013р. дій з передачі орендодавцю майна, від прийняття якого останній неправомірно ухилявся; доводить, що з жовтня 2013 р. майном позивача не користувався.

Суд апеляційної інстанції при винесенні додаткового рішення про судові витрати не врахував роз'яснення постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. згідно з якою у разі припинення провадження у справі судовий збір не повертається.

Скаржник вважає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду не враховує вимоги Конвенції про захист прав людини та основних свобод в частині належної реалізації права на судовий захист.

Позивач доводи касаційної скарги заперечує з тих мотивів, що за нормами ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" обов'язок повернення майна лежить на орендареві, відповідач цей обов'язок виконав належно лише 26.06.2014р., тому вважає, що суд апеляційної інстанції встановив всі фактичні обставини та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, просить залишити її без зміни, а скаргу без задоволення.

Вищий господарський суд України вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представника учасника судового процесу, який взяв участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом розгляду даної справи є матеріально - правова вимога позивача про зобов'язання відповідача звільнити та повернути за актом приймання - передачі орендоване приміщення.

Судом встановлено, 01.05.2004 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Забірним Григорієм Михайловичем (орендар) укладений договір № 12/02-982-ОД, відповідно до умов п. 1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно вбудоване нежитлове приміщення (гуртожитку № 2) /надалі - майно/, площею 126,8 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Карла Макса, 17 на 1 поверсі гуртожиток № 2 будинку, приміщення, будівлі/, що знаходиться на балансі Національного гірничого університету вартість якого, згідно експертної оцінки становить 160168,0 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе "Бістро" без права продажу підакцизної продукції.

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей Договір діє з 01.05.2004 р. до 01.04.2005 р. включно.

Згідно п.10.1 Договору, цей договір укладено на термін з 01.05.2004 р. по 01.04.2005р.

Строк дії договору неодноразово продовжувався:

- до 01.03.2006р. - згідно листа РВ ФДМУ від 03.06.2005р.

- до 01.02.2007р.- згідно додаткової угоди від 23.05.2006р.(а.с. 16)

- до 01.01.2008р.- згідно листа РВ ФДМУ від 06.06.2007р. (а.с. 17)

- до 31.12.2008р.- згідно додаткової угоди від 07.05.2008р.(а.с. 18-21)

- до 01.12.2009р.-згідно додаткової угоди від 25.12.2008р.(а.с.22-23)

- до 01.12.2011р.-згідно додаткової угоди від 20.10.2009р.(а.с. 24-25)

- до 01.12.2013р.- згідно рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2012р.(а.с.29-30)

08.10.2013 року позивач листом № 04-05/376 не дав згоди відповідачу Забірному Г.М. на пролонгацію Договору оренди № 12/02-982-ОД від 01.05.2004р., при цьому посилаючись на лист МОН від 30.08.2011 р. № 1/11-8171.(а.с.89)

31.10.2013 року відповідач повторно направляв до третьої особи заяву про продовження терміну дії договору оренди разом з копією договору страхування СТД № 2809028, квитанції по сплаті страхових платежів: від 05.09.2013, від 03.10.2013 та дозвіл ДН № 080811 від 13.04.2004 р. Головного управління МНС України в Дніпропетровській області.(а.с.90)

12.11.2013 року відповідач надав позивачу заяву про проведення перерахунку орендних платежів разом із актом звірки орендних розрахунків, в якому просить позивача повернути переплату за оренду в розмірі 6 890,00 грн.

18.11.2013 р. позивач надав відповідь відповідачу на заяву від 18.11.2013 р. № 04-05/398, якою повідомив, що Національний гірничий університет, який є лише балансоутримувачем, не має законного права вносити зміни до діючого договору оренди, орендодавцем по якому є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

20.11.2013 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області листом № 18-03-06772 повідомило ФОП Забірного Г.М. про те, що Договір оренди від 01.05.2004 р. № 12/02-982-ОД не може бути пролонгований на новий термін і буде вважатися таким, що втратив свою чинність з 01.12.2013 р. Також, ФОП Забірному Г.М. було запропоновано повернути балансоутримувачу орендоване майно по акту приймання-передачі 01.12.2013 року та один екземпляр такого акту разом із заявою щодо розірвання договору оренди надати до Регіонального відділення.

02.12.2013р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області видано наказ , відповідно до якого договір оренди нерухомого майна від 01.05.2004 № 12/02-982-ОД, що належить до державної власності, укладений між Регіональним відділенням ФДМУ по Дніпропетровській області та ФОП Забірним Г.М. таким, що припинив дію з 01.12.2013р.

Відповідно до журналів обліку вхідної кореспонденції по ДВНЗ "Національний гірничий університет" за вх.№ 1359 (а.с. 206 - 207) та Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області за вх.№ 18/10802 (а.с. 215- 216) 6.12.2013р зареєстровані листи отримані відповідно ДВНЗ "Національний гірничий університет" (а.с. 202 - 203) та Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області (221 -222) від ФОП Забірний Г.М., в яких він доводить , що дію договору оренди № 12/02-982-ОД від 1.05.2004 р. з додатками до нього слід вважати пролонгованими на новий термін.

Відповідно до листа відповідача від 04.12.2013 р., він пропонує уповноваженим представникам позивача прибути в орендоване приміщення для його огляду та фактичного приймання орендованого приміщення.

Забірним Г.М. складено акт приймання - передачі нежитлового приміщення від 01.12.2013р. в якому відсутні записи в відповідних графах, які належить заповнювати позивачеві.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області листом від 10.01.2014 року № 18-03-00058 повідомило ФОП Забірного Г.М. про необхідність терміново повернути балансоутримувачу орендоване майно.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

На спірні правовідносини, враховуючи, що предметом оренди є комунальне майно, розповсюджується також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У відповідності до умов п.2.1 Договору, орендоване майно передано Орендарю за актом приймання - передачі від 01.05.2004 р.

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей Договір діє з 01.05.2004 р. до 01.04.2005 р. включно.

Строк дії Договору неодноразово продовжувався. Останній строк дії Договору було продовжено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2012 р. у справі № 17/5005/282/2012 - до 01 грудня 2013 року.

Відповідно до наказу Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області від 02.12.2013р. № 12/03-195 - ПО договір оренди нерухомого майна від 01.05.2004 р. припинив дію з 01.12.2013р..

Обов'язок наймача у разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, передбачений частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", у разі розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п.5.6 Договору у разі припинення або розірвання Договору, на орендаря покладено обов'язок повернути Балансоутримувачу орендоване Майно за актом приймання - передачі у належному стані не гіршому , ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Блансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря. Один екземпляр такого акту приймання - передачі надається Орендодавцеві.

Відповідно до ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи , які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до акту здачі - приймання приміщення від 26 червня 2014р. Орендар в особі Забірного Г.М. передав, а Національний гірничний університет в особі проректора Косолапова А.Ф. прийняв орендоване приміщення.

Апеляційним судом надано оцінку та не прийнято до уваги в якості доказу своєчасного складання відповідачем, а саме 01.12.2013р. акту приймання - передачі орендованого нежитлового та відповідні документи на підтвердження поштового відправлення 04.12.2013 р. примірників цього акту відповідачем на адресу Регіонального відділення ФДМУ та позивача, оскільки як вбачається з журналів обліку вхідної кореспонденції по ДВНЗ "Національний гірничий університет" за вх.№ 1359 та Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області за вх.№ 18/10802 06.12.2013р зареєстровані аутентичні листи, отримані відповідно ДВНЗ "Національний гірничий університет" та Регіональним відділенням ФДМУ у Дніпропетровській області від ФОП Забірний Г.М., в яких він доводить, що дію договору оренди № 12/02-982-ОД від 1.05.2004 р. з додатками до нього пролонговано на новий термін.

Таким чином, висновки суду ґрунтуються на наданні ним оцінки встановленим обставинам з врахуванням вимог закону, який регулює спірні правовідносини оренди нерухомого майна.

Аргументи скаржника зводяться до заперечення висновків суду, що ґрунтуються на оцінці фактичних обставин і наданих доказах, натомість, переоцінка цих доказів до повноважень суду касаційної інстанції не відноситься.

З огляду на наведене касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.

Додатковою постановою апеляційний суд відніс судові витрати по сплаті судового збору на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Касаційна інстанція вважає, що доводи скаржника про не повернення судового збору у випадку припинення провадження у справі, що мало бути застосовано згідно роз'яснення постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. не можуть бути враховані з таких мотивів.

Ст. 80 ГПК України передбачено завершення судового процесу шляхом припиненням провадження у справі і згідно з зазначеним роз'ясненням повернення судового збору в такому випадку не здійснюється.

Разом з тим слід мати на вазі, що припинення провадження, яке порушено за ініціативою позивача, обумовлено тим, що суд не може завершити розгляд винесенням рішення по суті через наведені в нормах статті обставини, які однак або існували та не були враховані позивачем при зверненні до суду (непідвідомчість справи, відсутність предмету спору, існування судового рішення по спору), або виникли після порушення справи судом, однак за активної поведінки позивача (відмова від позову, передачі справи третейському суду, укладення мирової угоди).

В такому випадку позивача слід вважати винуватцем здійснених ним витрат по сплаті судового збору, при цьому, інші учасники судового процесу не впливали своєю поведінкою та не зумовлювали необхідність судового процесу, тому такі витрати позивача не можуть йому повертатися.

В даному ж випадку мова йде про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного провадження, в результаті якого встановлено, що позивач звернувся до суду та поніс у зв'язку з цим витрати із сплати судового збору через невиконання обов'язку з повернення майна відповідачем, таке повернення відбулося в процесі судового розгляду спору, тому такі витрати правомірно віднесено на відповідача, як сторони із неправомірних дій якої виник спір.

Таким чином, слід врахувати, що оскільки апеляційна інстанція розглянула скаргу і задовольнила скаргу позивача, понесені останнім витрати правомірно віднесено на відповідача, що відповідає закріпленому у ст. 49 ГПК України принципу відшкодування витрат за рахунок тої сторони, через дії якої інша сторона понесла такі витрати.

Відповідно до ч. 2 ст.1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Відповідно до ч.2 ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, касаційна інстанція вважає правові висновки господарського суду апеляційної інстанції вірними, такими, що відповідають встановленим фактичним обставинам, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.09.2014р. та додаткову постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2015р. у справі № 904/2460/14 господарського суду Дніпропетровської області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий - суддя В.Овечкін

Судді Є.Чернов

В. Цвігун