РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015Справа №910/11001/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при

секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Акціонерного товариства "Alta Invest"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична Група"

про визнання недійсним п. 8.4 розділу 8 контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р.

за участю представників:

від позивача:Мазарюк С.С.- представник за довіреністю б/н від 24.10.2014 р.
від відповідача:Скотинюк Я.А.- представник за довіреністю б/н від 04.02.2013 р.

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м. Києва звернулося Акціонерне товариство "Alta Invest" (далі - АТ "Alta Invest") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична Група" (далі - ТОВ "Енергетична Група") про визнання п. 8.4 розділу 8 контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р. недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у вказаному пункті контракту міститься арбітражне застереження щодо передачі спорів, які можуть виникнути з даного контракту, на розгляд до Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті країни відповідача, що суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема, Закону України "Про Міжнародний комерційний арбітраж". Позивач просить визнати п. 8.4 розділу 8 контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р. недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що арбітражне застереження, викладене у п. 8.4 розділу 8 контракту, відповідає вимогам чинного законодавства України. Також заявив клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з неможливістю господарським судом міста Києва здійснювати розгляд справи з зазначеним предметом спору, а також просив застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

03.09.2007 р. між Акціонерним товариством "Alta", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Alta Invest" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична Група" (замовник) був укладений контракт № 07/12/010 на поставку технологічного обладнання у вигляді технологічної лінії з виробництва щебня, виробничою можливістю 150 т/г, а замовник зобов'язується прийняти у власність та оплатити дане обладнання (п. 1.1 контракту).

Пунктом 8.4 контракту сторони передбачили, що всі спори та розбіжності, які можуть виникнути з даного контракту або у зв'язку з ним, не урегульовані шляхом переговорів підлягають розгляду в Арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті країни відповідача.

Позивач вважає, що такі положення суперечать вимогам чинного законодавства України щодо визначення підсудності та підвідомчості спору, а також положенням міжнародних договорів, членом яких є Україна.

Розглядаючи позовні вимоги про визнання арбітражного застереження недійсним та перевіряючи доводи сторін, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні.

Також відповідно до ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв'язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує.

Згідно зі ст. ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958 рік) кожна договірна держава визнає письмову угоду, по якій сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або які-небудь спори, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з яким-небудь конкретним договірним або іншим правовідношенням, об'єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду.

Термін "письмова угода" включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або що міститься в обміні листами або телеграмами.

Відповідно до п. 3 ст. ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958 рік) (далі - Конвенція 1958 р.) суд може порушувати провадження у справі за наявності арбітражного застереження, якщо визначить, що таке застереження є недійсним, втратило силу або не може бути виконане. Положенням Конвенції 1958 року передбачена можливість розгляду спору в господарських судах за наявності в договорі арбітражного застереження.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Згідно визначення наведеного у ст. 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Крім того, визначення терміну арбітраж надано Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961 р., відповідно до якої цей термін означає вирішення спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж ad hoc), так і постійними арбітражними органами.

У п. 5 роз'яснення Вищого господарського суду "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" № 04-5/608 від 31.05.2002 р. зазначено, що господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc). Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном. Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції 1958 р.).

Це стосується, зокрема, випадків, якщо сторони неправильно виклали назву третейського суду або зазначили арбітражну установу, якої не існує.

Враховуючи викладене, суд вважає, що спірний пункт контракту (п. 8.4 розділу 8) про арбітражне застреження містить волевиявлення сторін щодо передачі будь-яких спорів або розбіжностей, які виникли з контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р. до чітко визначеного його органу - Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті країни відповідача, тобто особи, до якої буде пред'явлено у подальшому позов (або АТ "Alta Invest", або ТОВ "Енергетична Група").

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Отже, дослідивши зміст зазначеного пункту контракту, суд приходить до висновку, що на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо цієї істотної умови та цей договір був укладений у повній відповідності із вимогами законодавства. При цьому діючим законодавством України передбачене безпосереднє право сторін за наявності відповідної арбітражної угоди передати підвідомчий господарським судам спір на вирішення Арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті, у тому числі України або іншої країни, а, отже, зміст арбітражної угоди, викладений в п. 8.4 розділу 8 контракту, повністю відповідає нормам чинного законодавства України, зокрема вимогам Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Позивач не надав суду будь-які докази на підтвердження того, що арбітражна угода була укладена сторонами з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Виходячи з норм чинного законодавства та враховуючи встановлені обставини у справі, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним третейського застереження є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі у зв'язку з неможливістю господарським судом міста Києва здійснювати розгляд справи про визнання недійсним арбітражного застереження суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

За наведених обставин, у господарському суді може бути розглянуто спір і при наявності арбітражної угоди, проте з урахуванням приписів ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Однак, якщо клопотання про припинення провадження по справі було зроблено стороною до подання суду своєї першої заяви щодо суті спору, то таке провадження підлягає припиненню.

Таким чином, оскільки предмет даного спору (визнання недійсним п. 8.4 розділу 8 контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р.) відноситься до категорії спорів, які мають розглядатися у господарських судах, та до початку розгляду справи по суті жодна із сторін не подала заяви про припинення провадження у справі для направлення її до арбітражу, а відповідач подав таку заяву після початку розгляду по суті, дана справа підвідомча господарському суду міста Києва, а тому клопотання ТОВ "Енергетична Група" про припинення провадження у справі є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Також представник відповідача просив застосувати строк позовної давності, з приводу чого суд зазначає, що згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням викладеного та зважаючи на той факт, що судом не встановлено порушень прав та інтересів позивача, то й строк позовної давності в даному випадку не застосовується.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання п. 8.4 розділу 8 контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р. недійсним, а відтак - у позовних вимогах необхідно відмовити.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Alta Invest" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична Група" про визнання п. 8.4 розділу 8 контракту № 07/12/010 від 03.09.2007 р. недійсним відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні у присутності представників сторін 20 липня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 27 липня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна