ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

09.07.2015р. Справа №917/1126/15

за позовом Фізичної особи - підприємця Дроцького Володимира Володимировича, вул. Лермонтова 4, кв. 18, м. Полтава, Полтавська область, 36038

до Приватної агропромислової фірми "Воля", с.Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220

про стягнення 289 571,85 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: Бобрицький А.В. - дор.№ 67від 22.01.20014р.

від відповідача: Панченко О.О. - дор. № 01 від 20.01.2015р.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості 289571,85 грн. із яких: заборгованість по оплаті за поставлений товар становить 263593,70 грн. - різниця в сумі зміни ціни товару з урахування курсової різниці, 25978,15 грн. - пеня за порушення термінів оплати товару.

08.07.2015 року за вхід. № 10120 канцелярії судуна виконанняухвали господарського суду від 04.06.2015 року представник позивача Бобрицький А.В. подав додаткові матеріали, а саме:детальний розрахунок ціни позову та пені за договором від 10.04.2014р.; копію витягу з ЄДРПОУ; податкові накладні на поставлений товар; податкові декларації з податку на додану вартість і реєстри виданих та отриманих податкових накладних за квітень, травень, серпень місяці 2014року - а.с. 42-81.

08.07.2015 року за вхід. № 10121 канцелярії суду представник відповідача Панченко О.О. подала відзив на позовну заяву з додатками. В тексті якого позовні вимоги визнає частково в частині стягнення пені за порушення термінів оплати товару в сумі 25978,15 грн., а в решті позовних вимог відмовити. Господарський суд прийняв відзив з додатками до розгляду та долучив його до матеріалів справи - а.с. 82-100.

З огляду на вищевикладене, та достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до приписів статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу додаткових доказів, у нарадчій кімнаті суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного:

10 квітня 2014 року Фізична особа - підприємць Дроцький Володимир Володимирович (далі ФОП Дроцький В.В.) (надалі Продавець) та Приватна агрофірма "Воля" (надалі ПАФ "Воля" - Покупець) в особі директора Олефіра В.В.., уклали Договір б/н (надалі - Договір) від 10 квітня 2014 року. Відповідно до п.1.1 Договору Продавець - ФОП Дроцький В.В., взяв на себе зобов'язання відпустити, а Покупець - ПАФ "Воля", купити товар, а саме: засоби захисту рослин. Згідно п. 1.2. Договору загальна кількість товару складає: згідно Специфікації (додаток № 1 до Договору), яка є невід'ємною частиною Договору: атлантікс - тарна одиниця виміру - 20л.( 960 л) по ціні 88,19грн.- вартістю 84 662,40 грн. та ПДВ 16932,48 грн. разом 101 594,88 грн.; альфа-Дикамба - 100л по ціні за один. Л - 231,36 грн. вартістю - 23 136,00 грн. ПДВ - 4 627,20 грн. разом: 27 763,20 грн.; рамзес 0,5 кг. (10 кг) по ціні за одиницю 1864,30 грн. Вартістю 18 643 грн.00 коп. ПДВ 3 728, 60 грн. разом - 22 371, 60 грн.; альфа-стар-дуо 0, 5 кг. Вартістю 34,00 грн. за одиницю. Всього на суму 35 402,50 грн. та ПДВ 7 080, 50 грн. разом 42 483,00 грн.; прогард - 20,0 л по ціні 98,58 грн. ( 960л) вартістю 94 617, 60 грн. ПДВ 18 923,52 грн. разом - 113 541,12 грн. Таким чином загальна вартість вищенаведених засобів захисту рослин склала 307 753, 80 грн.- а.с. 12.

Відповідно до п.2.1. Договору ПАФ "Воля", як Покупець, взяло на себе зобов'язання здійснити повну оплату товару в розмірі 307753,80 грн., в тому числі ПДВ 20% - 51292,30 грн. до 31 жовтня 2014 року шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок продавця /п.2.3/.

16 травня 2014 року між ФОП Дроцький В.В. та ПАФ "Воля" було укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої Сторони за договором визначили, що Продавець - ФОП Дроцький В.В., відпускає, а Покупець - ПАФ "Воля", купує засоби захисту рослин, а саме:Антизлак - 48 л., Рамзес - 1.5 кг., Альфа - Дикамба - 15л. Ціна на засоби захисту рослин вказана в товарних накладних.

Загальна вартість товару складає: 40956,44 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 6826,07 грн. до 31.10.2014 року - див. а.с.13.

23 травня 2014 року між ФОП Дроцький В.В. та ПАФ "Воля" було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої Сторони за договором визначили, що Продавець - ФОП Дороцький В.В., відпускає, а Покупець - ПАФ "Воля", купує засоби захисту рослин, а саме:Рамзес - 2,0 кг. Ціна на засоби захисту рослин вказана в товарних накладних. Загальна вартість товару складає: 4474,32 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 745,72 грн. до 31.10.2014 року- а.с. 14.

22 серпня 2014 року між ФОП Дроцький В.В. та ПАФ "Воля" було укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої Сторони за договором визначили, що Продавець - ФОП Дороцький В.В., відпускає, а Покупець - ПАФ "Воля", купує засоби захисту рослин, а саме: Альфа - Дикват - 550л. Ціна на засоби захисту рослин вказана в товарних накладних. Загальна вартість товару складає: 50853,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 8475,50 грн. до 01.10.2014 року- а.с. 15.

На виконання умов договору позивач по накладних № 5 від 16 .05.2014р.; № 6 від 23.05.2014р.;№ 10 від 22.08.2014р. та довіреності № 10 від 11.04. 2014р.( а.с. 16-20) передав у власність відповідача засоби захисту рослин всього на суму 404037,56 грн., а саме: Антлантікс - 960 літрів, Альфа - Дикамба - 100л., Рамзес в кількості 10 кг., Альфа - Стар- Дуо в кількості 34 кг., Прогард в кідбкості 960 літрів, загальна вартість товару складає 307753,80 грн., в тому числі ПДВ 20% - 51292,30 грн. - накладна № 2 від 1.04.2014 року; Антизлак - 48 л., Рамзес - 1.5 кг., Альфа - Дикамба - 15л., загальна вартість товару складає: 40956,44 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 6826,07 грн. - накладна № 5 від 16.05.2014 року; Рамзес - 2,0 кг., загальна вартість товару складає: 4474,32 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 745,72 грн. - накладна № 6 від 23.05.22014 року; Альфа - Дикват - 550л., загальна вартість товару складає: 50853,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 8475,50 грн. - накладна № 10 від 22.08.2014 року.

Відповідач в порушення умов пунктів 2.1 - 2.3 договору від 10.04.2014 року здійснив лише часткову оплату отриманого товару: 23. 10. 2014р. в сумі 50 000 грн. (п/д №13 від 23.10. 2014 р.; 03.11.2014р. в сумі 4 474,32 грн. (п/д № 31 від 04.02.2015р.); 05.02.2015р. в сумі 50 853,00 грн.( п/д № 32 від 04. Від 04.02.2015р.); 09.02.2015р. в сумі 50 000,00 грн. ( п/д № 35 від 06.02.2015р.); 09.02.2015р. в сумі 50 000,00 грн. ( п/д № 36 від 06.02.2015р.); 18.02.2015р. в сумі 107 753,80 грн. ( п/д№ 18 від 18.02.2015р. Всього с п л а ч е н о 404 037, 56 грн. Таким чином борг в сумі 404037,56 грн., але з порушенням строку вказаного у пункті 2.3 - до 31 жовтня 2014 року шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Розділом У ''Відповідальність сторін'' ( пункті 5.1- 5.2 ) сторони передбачили, що покупець, за прострочку оплати поставленого товару у встановлений цим договором термін, платить на користь продавця пеню у розмірі 0,5% за добу від суми непогашеного боргу.

Продавець, за прострочку поставки товару, платить на користь покупця пеню у розмірі 0,5% від вартості товару, не поставленого у встановлений термін.

Пунктом 5.3 сторони передбачили, що у випадку збільшення міжбанківського курсу долара США стосовно гривні з моменту підписання сторонами Специфікації до договору на день проведення розрахунку ціна на неоплачений товар підлягає зміні, у зв'язку з чим сторони узгодили, що здійснюється зміна ціни товару за наступною формулою:

Р=(К1чК2)ЧР1, де Р - змінена сума в гривнях на день оплати; Р1 - вартість товару на момент підписання Специфікацій; К1 - гривня до долару США за міжбанківським курсом на день оплати; К2 - гривня до долару США за міжбанківським курсом на день підписання Специфікацій до Договору. Зміна ціни не потребує укладення Сторонами додаткової угоди та набирає чинності негайно. Міжбанківський курс гривні до долара США визначається згідно сайту www.bank.gov.ua.

Статті 524 ЦК України та визначають, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть виражені в іноземній валюті л и ш е у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства.

Приписами статті 198 Господарського Кодексу України визначено, що платежі за грошовими зобов'язання що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Отже, положення чинного законодавства України надають право суб'єктам господарювання визначати в договорах грошовий еквівалент в іноземній валюті, що підлягає сплаті у гривнях, з визначенням за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Проте, проаналізувавши зміст Договору, що був укладений між ФОП Дроцьким В.В. та ПАФ «Воля», суд приходить до висновку, що позивач та відповідач укладаючи Договір від 10.04.2014 року мали право визначити грошовий еквівалент вартості товару в іноземній валюті, проте, це нами зроблено так і не було.

Умовами Договору від 10.04.2014 рокута додатковими угодами: № 1 від 16.05.2014 р. до Договору від 10.04.2014 року; № 2 від 23.05.2014 р. додатковою угодою № 3 від 22.08.2014 р., укладених між ФОП Дроцьким В.В. (продавцем) та ПАФ»Воля» (покупцем), було визначено ціну за одиницю товару та загальну вартість товару без визначення грошового еквіваленту вартості товару в іноземній валюті- див.- а.с. 11-12; 13-25.

Суд проаналізувавши зміст договору, Сцецифікації до нього/ додатку№1 до нього - п.1.2), окрім укладених сторонами додаткових угоди до нього, а також інших первинни бухгалтерських документів, зокрема -рахунків - фактур, що виставлялися Позивачем на оплату: рахунок - фактура № 2 від 11.04.2014 року на суму 307 753,80 грн.; рахунок - фактура № 5 від 16.05.2014 року на суму 40 956,44 грн.; рахунок - фактура № 6 від 23.05.2014 року на суму 4 474,32 грн.; рахунок - фактура № 2 від 11.04.2014 року на суму 307 753,80 грн.; рахунок - фактура № 10 від 22.08.2014 року на суму 50 853,00 грн.; податкових накладних, банківських виписок, а також з інших первинних бухгалтерських документів: накладних, платіжних доручень, в с т а н о в и ту обставину, що у всіх вищевказаних документах включаючи і первинні бухгалтерські документи вартість поставленого товару була відображена в грошовій одиниці - гривні, б е з з а з н а ч е н н я еквіваленту вартості товару в доларах США. Продавець не є виробником засобів захисту рослин і НЕ надав суду будь-яких документів які б підтверджували походження ВИЩЕВКАЗАНИХ ЗАСОБІВ ЗАХИСТУ РОСЛИН та проходження митного оформлення і т. д., а також факт оплати їх ФОП Дроцьким В.В. доларами США.

Відповідно до приписів статей 67 - 68 Господарського Кодексу України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Підприємство самостійно здійснює зовнішньоекономічну діяльність, яка є частиною зовнішньоекономічної діяльності України і регулюється законами України, іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок використання коштів підприємства в іноземній валюті визначається цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство, яке здійснює зовнішньоекономічну діяльність, м о ж е відкривати за межами України свої представництва, філії та виробничі підрозділи, утримання яких здійснюється за кошти підприємства.

ДроцькийВолодимир Володимирович, ідентифікаційний номер за матеріалами справи є фізичною особою підприємцем - а.с. 45-46; 47-81.Виддіяльності 46.21- оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.75 - оптова торгівля хімічними продуктами.

Дані органівдержавної статистики про основний вид економічної діяльності особи-підприємця, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік- а.с.45.

Виду діяльності на оптову торгівлю засобами захисту рослин згідно витягу з ЄДРПОУ за № 20721880 від 15.06.2015 року не вбачається. Відповідно до приписів статті 50 Цивільного Кодексі України він має право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюється Конституцією України та Законами.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленого законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб- підприємців є відкритою.

Приписами статті 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Статтею 14 ГК України предписано, що ліцензування ,патентування певних видів господарської діяльності та квотування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Правові засадиліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування визначаються виходячи з конституційного права кожного на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також принципів господарювання, встановлених у статті 6 цього Кодексу.

Ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

Торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта займатися певними видами підприємницької діяльності впродовж встановленого строку.

Спеціальний торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта господарювання на особливий порядок оподаткування відповідно до закону. Порядок патентування певних видів підприємницької діяльності встановлюється законом.

ФОП Дроцький Володимир Володимирович в тексті договору вказує,що має

ліцензію Міністерства аграрної політики № 186903 серія АЕ від 05.09.2012 р., але самої її в матеріалах справи не має - див. а.с. 11. В зв'язку з чим за наявними у справі доказами неможливо встановити її наявність, і строк дії та самі ліцензійні умови.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/70, затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яким встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Розділом вказаного Положення визначено поняття первинного документу та пунктом 2.4 визначені обов'язкові реквізити первинного документу, аналогічні тим, що передбачені у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Пунктом 2.5 Положення встановлено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Тобто, печатка на первинному документі не визначена як обов'язковий реквізит такого виду документа. Не є обов'язковою печатка на видаткових накладних також виходячи з умов Договору .Натомість особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції є обов'язковим реквізитом первинного документу. Законом України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні '' від 16 липня 1999 року ( із змінами та доповненнями ) визначено правові засади регулювання,організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Приписами статті 2 цього Закону передбачено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності. Статтею 5 Закону визначено, що підприємства ведуть бухгалтерський облік і складають фінансову звітність у грошовій одиниці України. Валютою виконання грошового зобов'язання статтею 533 Цивільного Кодексу України визначено у гривнях. Якщо у зобов'язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статями 8-9 Законом України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні '' від 16 липня 1999 року ( із змінами та доповненнями ) визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безпреревно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Для забезпечення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку яку певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з у рахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробітки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему розрахунків і реєстрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства. Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів /ч.6 ст.8 Закону/. Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі-бухгалтер) забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства /ч.7 ст.8 Закону/. Відповідальність за бухгалтерський облік господарських операцій, пов'язаних з ліквідацією підприємства, включаючи оцінку майна і зобов'язань підприємства та складання ліквідаційного балансу і фінансової звітності, покладається на ліквідаційну комісію, яка утворюється відповідно до законодавства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи / ч.1 ст.9 Закону/.

Порядок складення та обов'язкові реквізити первинних та зведених облікових документів особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції визначено частиною 2 статті 9Закону.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, ЯКІ БРАЛИ УЧАСТЬ У ЇХ СКЛАДЕННІ / ч.4 ст.9 Закону/. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що пункт 5.3 договору від 10 квітня 2014 року….

Статями 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), визначено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини . Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні і, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укла-дення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до приписів статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

За приписами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно до частини .І ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Щодо стягнення пені в розмірі ……суд приходить до висновку відмовити в цій частині позову у зв'язку з тим, що договір укладений в порушення ЗАКОНУ ( позивачем в момент вчинення правочину недодержано вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Цей правочин є нікчемним і в цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається /ч.1-2ст. 215 ЦК України/.

Відповідач довів безпідставність позовних вимог та відсутність вини як умови відповідальності.

Стаття 259 Цивільного кодексу України надає сторонам право за взаємною домовленістю збільшувати позовну давність, яка встановлена законом, а не визначати початок перебігу позовноїдавності, що врегульовано ст. 261 Цивільного кодексу України.

Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, частиною 2 ст. 260 Цивільного кодексу України закріплено імперативну норму, відповідно до якої порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що сторонам за договором надається право змінити лише строк, протягом якого управненна сторона може нарахувати штрафні санкції, тоді як момент виникнення права на нарахування відповідних штрафних санкцій є незмінним та пов'язується законом з днем, коли зобов'язання мало бути виконане, що відповідно, кореспондується з положеннями статями 260, 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності за вказаними вимогами з урахуванням імперативу встановленого ч.2 ст. 260 ЦК України щодо заборони зміни порядку обчислення позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене та ту обставину, що ще не сплив термін спеціальної позовної давності для окремих вимог (скорена або більш тривала із загальною позовною давністю / в один рік / про стягнення неустойки ( штрафу, пені ) ч.2 ст. 258 ЦК України - є підставою для задоволення вимоги щодо стягненні пені за період з 01.10. 2014 року по 18.02. 2015 року в розмірі 25 978,15 грн.

На день подачі позовної заяви до канцелярії суду ( 12.06.2015 року за вхід. 1247/15 а. с. 3) ще не минуло року. Тому враховуючи вищенаведене , суд приходить до висновку про стягненні пені в розмірі 25 978,15 грн.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року № 168/70, затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яким встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету. Розділом вказаного Положення визначено поняття первинного документу та пунктом 2.4 визначені обов'язкові реквізити первинного документу, аналогічні тим, що передбачені у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Пунктом 2.5 Положення встановлено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Тобто, печатка на первинному документі не визначена як обов'язковий реквізит такого виду документа. Не є обов'язковою печатка на видаткових накладних також виходячи з умов Договору .Натомість особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції є обов'язковим реквізитом первинного документу. Законом України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні '' від 16 липня 1999 року ( із змінами та доповненнями ) визначено правові засади регулювання,організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. Приписами статті 2 цього Закону передбачено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством. Суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності. Статтею 5 Закону визначено, що підприємства ведуть бухгалтерський облік і складають фінансову звітність у грошовій одиниці України. Валютою виконання грошового зобов'язання статтею 533 Цивільного Кодексу України визначено у гривнях. Якщо у зобов'язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статями 8-9 Законом України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні '' від 16 липня 1999 року ( із змінами та доповненнями ) визначено, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безпериривно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Для забезпечення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку яку певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з у рахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробітки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему розрахунків і реєстрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства. Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів /ч.6 ст.8 Закону/. Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі-бухгалтер) забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства /ч.7 ст.8 Закону/.

Відповідальність за бухгалтерський облік господарських операцій, пов'язаних з ліквідацією підприємства, включаючи оцінку майна і зобов'язань підприємства та складання ліквідаційного балансу і фінансової звітності, покладається на ліквідаційну комісію, яка утворюється відповідно до законодавства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи / ч.1 ст.9 Закону/.Порядок складення та обов'язкові реквізити первинних та зведених облікових документів особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції визначено частиною 2 статті 9Закону. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, ЯКІ БРАЛИ УЧАСТЬ У ЇХ СКЛАДЕННІ / ч.4 ст.9 Закону/. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Згідно статті 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до приписів статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За домовленістю сторін встановлюється ц і н а в договорі.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не д о п у с к а є т ь с я (ст.632 ЦК України).

У відповідності ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Згідно ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За домовленістю сторін встановлюється ц і н а в договорі. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не д о п у с к а є т ь с я (ст.632 ЦК України).

У відповідності ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Тому, з огляду на це у Позивача немає жодних правових підстав здійснювати перерахунок ціну договору в еквіваленті до іноземної валюти та відповідно просити суд стягнути на його користь заборгованість по оплаті за поставлений товар в сумі 263593,70 грн., як різницю в сумі зміни ціни товару з урахування курсової різниці.

Пункт5.3 договору від 10 квітня 2014 року суперечить вимогам у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків,крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Тому, з огляду на вищенаведене у Позивача немає жодних правових підстав здійснювати перерахунок ціну договору в еквіваленті до іноземної валюти та заявляти вимогу про стягнення на його користь заборгованість по оплаті за поставлений товар в сумі 263593,70 грн., як різницю в сумі зміни ціни товару з урахування курсової різниці.

Згідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засада змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статями 33 - 34,36,38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Вирішуючи господарський спір суди зобов'язані достеменно встановити сам факт виконання договірних зобов'язань оскільки з'ясування вказаних питань має істотне значення для вирішення спору на впливає на правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 '' Про судове рішення '' рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно до ч.1 статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи в судовому процесі в їх сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідже - ними в судовому засіданні.

господарських судах здійснюється на засада змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно до ч.1 статті 47 ГПК України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи в судовому процесі в їх сукупності.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідже - ними в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно до приписів статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено вимога про стягнення пені за період з 01.10.2014 року по 18.02.2015 року в розмірі 25 978,15 грн. Дана сума визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву - а.с. 82-87.В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити за безпідставністю та недоведенністю.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір підлягає задоволенню на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином Господарський суд дійшов висновку про стягнення витрат по оплаті судового збору в сумі 1827.00 грн.покладати на відповідача -Приватну агропромислову фірму "Воля" (с. Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220, ЄДРПУО 32730636). В частині 3 170,44 грн. відмовити.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, керуючись статтями 4-47, 22, 28, 32 - 34, 36, 38, 43-44,49,69,75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватної агропромислової фірми "Воля" код ЄДРПУО 32730636) (с. Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220), на користь Фізичної особи - підприємця Дроцького Володимира Володимировича (вул. Лермонтова 4, кв. 18, м. Полтава, Полтавська область, 36038) пеню в сумі 25978,15 грн. та витрати по сплаті судового збору розмірі 1827,00 грн.

3.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за безпідставністю та не доведеністю.

Видати наказ після набранням рішенням законної сили

Суддя Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 16.07.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.