УХВАЛА

28.07.2015Справа № 910/11826/15

За позовом Фонду державного майна України

до Торгово-промислової палати України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пан Укрейн»

про визнання недійсним та скасування сертифікату

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Склярук Ю.В. за довіреністю б/н від 02.06.2015 р.;

від відповідача: Качан Т.В. за довіреністю б/н від 02.03.2015 р.;

від третьої особи: Осадчий П.М. за довіреністю б/н від 15.06.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд державного майна України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Торгово-промислової палати України (далі - відповідач) про визнання недійсним та скасування виданого відповідачем сертифікату від 13.10.2014 р. № 892.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 20.08.2004 р. між Фондом майна Автономної республіки Крим та ТОВ «Пан Укрейн» було укладено строком на 10 років Договір оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Центральна військова туристична база «Кічкіне», який знаходиться у місті Ялта. Додатковою угодою від 08.09.2005 р. строк дії Договору оренди було продовжено до 19.08.2024 р. 05.12.2012 р. між Фондом майна Автономної Республіки Крим, ТОВ «Пан Укрейн» та позивачем було укладено Договір до Договору оренди від 20.08.2004 р., відповідно до якого орендодавцем визначено позивача. Рішенням господарського суду міста Києва від 23.09.2013 р. у справі № 910/11646/13 в редакції постанови Вищого господарського суду України від 05.09.2014 р. було вирішено визнати недійсним на майбутнє вказаний Договір оренди. Як зазначає позивач, з березня 2014 року ТОВ «Пан Укрейн» припинило вносити орендну плату за Договором. Відповідно до тверджень позивача, у відповідача виникла заборгованість з орендної плати за час користування об'єктом оренди, з огляду на що він звертався до суду з відповідними позовами про стягнення боргу. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 р. у справі № 910/19704/14 було вирішено в задоволенні позову про стягнення орендної плати та пені відмовити. Також, відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу рішенням господарського суду міста Києва від 06.04.2015 р. у справі № 910/27928/14. Вказані рішення мотивовані даними про наявність форс-мажорних обставин у відносинах між сторонами Договору оренди, а саме: окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим, які засвідчені сертифікатом Торгово-промислової палати України від 13.10.2014 р. № 892. На думку позивача, вказаний сертифікат не може свідчити в дійсності про наявність форс-мажорних обставин саме до договірних відносин сторін, оскільки в ньому відсутні дані про факти незаконного входження озброєними бійцями на територію цілісного майнового комплексу чи будь-якого іншого блокування його роботи, та не засвідчено, що орендар дійсно не має можливості користуватись об'єктом оренди. На переконання позивача, оскільки ТОВ «Пан Укрейн» зареєстроване у місті Київ, то воно не позбавлене можливості сплатити орендну плату. При цьому, він звертає увагу на те, що ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» не передбачає серед форс-мажорних обставин такої як тимчасова окупація території, а також, що за даними позивача ТОВ «Пан Укрейн» продовжує користуватись спірним майном. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. (суддя Пригунова А.Б.) порушено провадження у справі № 910/11826/15, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Пан Укрейн», розгляд справи призначено на 15.06.2015 р.

09.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти позову заперечує, вказуючи на те, що спірний сертифікат було видано у відповідності з чинним законодавством.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/684 від 09.06.2015 р. справу № 910/11826/15 призначено на повторний автоматичний розподіл, у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б. В результаті повторного автоматичного розподілу зазначену справу передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2015 р. суддею Ломакою В.С. справу № 910/11826/15 прийнято до свого провадження, її розгляд призначено на 08.07.2015 р.

11.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання № 10-25-10556 від 10.06.2015 р. про витребування додаткових доказів у справі, а саме: у ТОВ «Пан Укрейн» - оригіналу сертифікату Торгово-промислової палати України від 13.10.2014 р. № 892 для огляду в судовому засіданні, а у Торгово-промислової палати України - документів, на підставі яких ТОВ «Пан Укрейн» було видано сертифікат про форс-мажорні обставини від 13.10.2014 р. № 892.

16.06.2015 р. через відділ діловодства господарського процесуального кодексу України представником третьої особи подано додаткові документи для долучення до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона проти позову заперечує, вказуючи на те, що спірний сертифікат було видано у відповідності з чинним законодавством.

Представник позивача в судовому засіданні 08.07.2015 р. підтримав подане через відділ діловодства господарського суду міста Києва клопотання про витребування додаткових доказів у справі.

Розглянувши означене клопотання, суд вирішив відмовити в його задоволенні, оскільки ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2015 р. означені докази вже були витребувані у відповідача та третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні 08.07.2015 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 08.07.2015 р. не з'явився, проте 22.06.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні 08.07.2015 р. надав пояснення щодо заявлених позовних вимог та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2015 р. розгляд справи було відкладено на 28.07.2015 р.

28.07.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли додаткові документи у справі та письмові доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких він повторно наголошує на законності спірного сертифікату.

У судовому засіданні 28.07.2015 р. від представника позивача надійшли додаткові документи у справі та письмові пояснення в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Дослідивши у судовому засіданні 28.07.2015 р. матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, суд дійшов висновку про необхідність припинити провадження у справі, оскільки переданий на розгляд суду спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Так, відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 р. № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

В даному випадку, суд звертає увагу на те, що пунктом 1 статті 12 ГПК України встановлено, що, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Згідно з п. 1 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/35 від 26.01.2000 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» (з наступними змінами), акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Підпунктом 6.2.5 п. 6 Роз'яснення встановлено, що господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих (виданих) іншими, крім державних, органами, у тому числі актів господарських товариств, громадських організацій тощо, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер (Рекомендації Президії Вищого арбітражного суду України від 04.07.2005 р. № 04-5/202 «Про внесення доповнення до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати виданий відповідачем сертифікат від 13.10.2014 р. № 892.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно з ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як роз'яснило Міністерство юстиції України в листі від 30.05.2014 р. № 6602-0-26-14/8.1, торгово-промислова палата (далі - ТПП) засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

До ТПП зацікавлена сторона договору (контракту) подає письмову заяву, підписану її керівником. Заява прописується у довільній формі. В заяві вказуються початок виникнення подій (які віднесені в контракті/договорі до форс-мажорних обставин), період дії цих обставин та їх наслідки. Також у заяві вказується, які зобов'язання за договором не можуть бути виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин, та контактна інформація для зворотного зв'язку.

До заяви додаються такі документи: належним чином засвідчена копія договору (контракту) з усіма додатками (змінами та доповненнями, якщо вони були). У ньому мають бути вказані обставини, що звільняють сторони від відповідальності, перераховані події, які сторони погодилися вважати форс-мажорними, вказані органи країн, що підтверджують факт настання обставин форс-мажору; інформація про обсяг виконаних (або невиконаних) зобов'язань по договору (контракту); документи компетентних державних органів, що підтверджують настання події.

Заявник несе відповідальність за достовірність наданих документів згідно з чинним законодавством України.

За результатами розгляду документів ТПП видає сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини. Сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини - це документ установленої форми, який є підтвердженням настання форс-мажорних обставин на території України, виданий ТПП згідно з нормами чинного законодавства.

Сертифікат (висновок) видається заявнику на бланку ТПП. У сертифікаті (висновку) вказуються сторони контракту (договору), дата його укладення, місце, час, період (якщо це можливо вказати на дату звернення), протягом якого мали місце надзвичайні та невідворотні події.

Сертифікат (висновок) підписується Президентом ТПП, Першим віце-президентом або Віце-президентами. На сертифікаті (висновку) ставиться печатка ТПП.

Детально порядок видачі сертифікатів визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014 р. № 40 (3), та новою редакцією Регламенту, затвердженій рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. (5).

Слід зауважити, що п. 7 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в редакції рішення Президії ТПП України від 15.07.2014 р. № 40 (3) було передбачено порядок оскарження виданих сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), оскарження відмови у їх видачі.

Зокрема, пунктами 7.1. - 7.7. Регламенту було визначено, що виданий Торгово-промисловою палатою України / регіональними торгово-промисловими палатами сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) може бути оскаржений в Регламентний комітет ТПП України з питань сертифікації форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який призначається рішенням Президії ТПП України.

До складу Регламентного комітету входить Президент ТПП України та два фахівці ТПП України / регіональних ТПП, що мають вищу юридичну освіту, досвід практичної роботи яких у юридичній сфері і ТПП України / регіональній ТПП складає не менше 5 років.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) може бути оскаржено стороною по договору, контракту, угоді протягом трьох місяців з дати, коли стороні стало відомо про його видачу.

Заявник може оскаржити відмову у видачі сертифіката щодо висновку про відсутність форс-мажорних обставин або відсутність причинно-наслідкового зв'язку між форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) і невиконанням зобов'язання протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання відмови.

Регламентний комітет зобов'язаний розглянути заяву про оскарження сертифіката або оскаржити відмову у його видачі протягом 30 календарних днів з дня її надходження до ТПП України. Рішення Регламентного комітету про залишення сертифіката / відмови в його видачі в силі або їх скасування приймається більшістю голосів його членів і є остаточним.

У разі скасування сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) про це робиться відповідний запис в єдиному Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

При скасуванні відмови у видачі сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) розгляд заяви зацікавленої особи поновлюється і здійснюється відповідним уповноваженим органом у складі іншої уповноваженої особи.

У новій редакції Регламенту, затвердженій рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. (5), положення про можливість оскарження до Регламентного комітету виданих сертифікатів та відмови у їх видачі, не передбачені.

Проаналізувавши положення ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), суд відзначає, що вони свідчить про те, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по своїй суті є лише результатом практичної діяльності торгово-промислової палати з визначених питань та не є актом державного чи іншого органу, який може бути предметом оскарження в господарському суді, оскільки такий сертифікат не є актом, який сам по собі тягне за собою виникнення, зміну, припинення прав та обов'язків у будь-яких сторін, породження певних правових наслідків. Сертифікат, дійсність якого оспорюється скаржником, не спрямований на регулювання суспільних відносин і не має обов'язкового характеру для суб'єктів таких відносин.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України визначено, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), як і інші докази при вирішенні судом спору про право оцінюється на предмет належності та допустимості й лише за наслідками такої оцінки суд вирішує питання про можливість звільнення боржника від відповідальності перед кредитором у зобов'язанні, застосовуючи відповідні приписи чинного законодавства.

З урахуванням викладеного вище, суд відзначає, що оскаржуваний сертифікат не є нормативним правовим актом, так як він не встановлює, не змінює і не скасовує норми права та неодноразово не застосовується; не є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), оскільки він сам по собі не породжує права і обов'язки для позивача та йому не адресований.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що спір про визнання недійсним та скасування сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) не підлягає вирішенню в господарських судах України, а відтак, провадження у справі слід припинити.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

При цьому, суд звертає увагу також на те, що фактично всі доводи позивача, покладені ним в основу поданого до суду позову, стосуються не стільки невідповідності спірного сертифікату нормам чинного законодавства, порядку його видачі тощо, як зводяться до намагання переоцінити висновки, зроблені судами щодо наданих сторонами доказів під час розгляду спорів про стягнення заборгованості з орендної плати з орендаря спірного майна, що суперечить принципу правової певності.

У свою чергу, розглядаючи питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарським судам у здійсненні судочинства не застосовуються.

Таким чином, припинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не тягне за собою наслідків у вигляді повернення сплаченої суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Припинити провадження у справі № 910/11826/15.

2. Ухвалу про припинення провадження може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя В.С. Ломака