донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.07.2015р. справа №908/603/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Зубченко І.В., Радіонова О.О.
при секретарі судового засідання Максимовій О.Ю.
за участю представників сторін:
від позивача: Cтуденніков Д.М. (за довіреністю №23-12/14-1 від 23.12.2014р.);
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ», м. Донецьк
на рішення господарського суду Запорізької області
від30.03.2015р. (повний текст підписано 06.04.2015р.)
по справі№908/2272/15-г (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ», м. Донецьк
пропро витребування майна з чужого незаконного володіння
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ», м. Донецьк (Відповідач) про витребування з чужого незаконного володіння та передачу Позивачеві наступного майна: асфальтоукладчик Super 2100 Vogel, серійний номер 06190591.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.03.2015р. вказані позовні вимоги задоволені у повному обсягу: витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ» та передано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» наступне майно: асфальтоукладчик Super 2100 Vogel, серійний номер 06190591. Крім того, з Відповідача на користь Позивача стягнуті витрати по сплаті судового збору в розмірі 18825,85 грн.

Рішення місцевого суду вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту невиконання Відповідачем обов'язку з повернення предмету лізингу після закінчення строку лізингу, що кваліфіковано, у тому числі, як порушення відповідних зобов'язань.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ», не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.03.2015р. у справі №908/603/15-г та прийняти нове про відмовити в задоволенні позову.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: недоведеність Позивачем незаконності та недобросовісності володіння спірного майна у сенсі ст.ст. 397, 400 Цивільного кодексу України; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповноту встановлення обставин щодо здійснених лізингових платежів, що впливає на перехід права власності на предмет лізингу.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Зубченко І.В., Радіонова О.О..

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 28.07.2015р. о 14.00. год.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 28.07.2015р. попри вжиті судом заходи із своєчасного повідомлення (а.с.а.с.90, 102) без пояснення причин не з'явився.

Представник Позивача у судовому засіданні 28.07.2015р. проти апеляційних вимог усно заперечував, наголошуючи на законності переглядуваного рішення, не заперечуючи проти розгляду скарги за відсутністю Відповідача.

Судова колегія, зважаючи на доведення позиції Скаржника до відома суду безпосередньо в апеляційній скарзі та невизнання явки представника обов'язковою, достатність матеріалів справи та вжитих заходів щодо своєчасного повідомлення про час і місце судового розгляду, дійшла висновку, що відсутність представника Скаржника не може вважатися перешкодою для відкладання встановлення правової визначеності по суті спору у світлі встановлених ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. гарантій розумного розгляду справи.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 14.10.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (Лізингодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ» (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №LС3409-10/09 (Договір - а.с.а.с.8-12), згідно з п.1.1 якого Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються в Специфікації (Додаток № 2 до Договору - а.с. 14), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Згадуваною Специфікацією предмет лізингу визначений як Асфальтоукладчик Super 2100 Vogel, заводський номер 06190591.

Відповідно до п. 1.7. договору фінансового лізингу, строк лізингу складається з Періодів лізингу у кількості 13 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього договору та додатків до нього. В свою чергу, за змістом п. 5.4. Загальних умов умов фінансового лізингу (додаток №4 до Договору згідно із п.9.4. - а.с.а.с.15-21) першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем в якому предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за актом приймання-передачі.

На виконання умов вищезазначеного Договору, Позивач (Лізингодавець) придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу (а.с.а.с.24-27) та передав у тимчасове володіння та користування Відповідачу (Лізингоодержувачу), що підтверджується підписаним представниками сторін актом приймання-передачі предмета лізингу від 02.11.2009р.(а.с.29).

У відповідності до п.8.2.1. Загальних умов фінансового лізингу Лізингоодержувач має право використовувати предмет лізингу протягом строку лізингу. Поряд із цим, положення п.п.9.1., 9.2. Загальних умов передбачають можливість переходу права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача на підставі договору купівлі-продажу по закінченню строку лізингу та за умов належного виконання Лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором.

Угодою №1 від 14.10.2009р. (а.с.а.с.22, 23) сторонами внесені зміни до Договору, які не зачіпають сутності описаних вище умов.

Угодою про внесення змін до договору фінансового лізингу від 02.08.2010р.(а.с.30) сторони виклали Графіку розрахунку заборгованості (Додаток №1) в новій редакції (а.с.а.с.31,32), за змістом якого загальний лізинговий період визначається проміжком часу з грудня 2009р. по грудень 2010р.

Угодою про внесення змін від 01.04.2011р.(а.с.а.с.33, 34), серед іншого:

- Відповідач підтвердив наявність заборгованості за Договором в розмірі 28149,23грн., зобов'язавшись її сплатити до 01.01.2012р. (п.1.1.);

- Сторони виклали Графік розрахунку заборгованості (а.с.а.с.35,36) в новій редакції (п.2.), згідно якої строк лізингу визначається проміжком часу з квітня 2011р. по березень 2012р.;

- сторони виклали п. 1.7. договору в наступній редакції: « 1.7. Строк лізингу складається з Періодів лізингу у кількості 12 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, визначеного за правилами цього Договору та додатків до нього.» (п. 3.);

- номер Договору змінюється на LC3409-04/11. З моменту підписання цієї Угоди Лізингодавець буде виставляти рахунки-фактури на сплату поточних лізингових платежів за Договором з урахуванням нового номеру Договору, а всі платежі за договором фінансового лізингу № LC3409-10/09 від 14 жовтня 2009 р. будуть здійснюватись на підставі договору фінансового лізингу № LC3409-04/11. Предмет лізингу, переданий у тимчасове володіння та користування Лізингоодержувачу за договором фінансового лізингу № LC3409-10/09 від 14 жовтня 2009р., вважаються переданими за договором фінансового лізингу № LC3409-04/11 (п.5).

28.02.2014р. сторони підписали додаткову угоду (а.с.а.с.37-38), згідно якої (п. 1.1.) Лізингоодержувач визнає наявність простроченої заборгованості за рахунками перед Лізингодавцем та зобов'язується сплатити в розмірі та строк, визначений Сторонами, а саме до 31.07.2014р. - до якого виконання боргових зобов'язань Лізингоодержувача за Договором є відстроченими.

З урахуванням умов, визначених п.1.1. цієї Угоди, Сторони засвідчують, що Договір є чинним та діє до повного виконання Лізингоодержувачем зобов'язань перед Лізингодавцем щодо сплати заборгованості відповідно до умов Договору та п. 1.1. цієї Угоди (п. 1.4.).

Сторони дійшли згоди, що зобов'язання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем за Договором, припиняються, після повного та належного виконання Лізингоодержувачем зобов'язань, визначених п. 1.1. цієї Угоди, та у разі сплати викупної вартості Предмета лізингу в строк та у розмірі, визначеними Договором купівлі-продажу (викупу) (п. 2. угоди).

Наразі, як вбачається з матеріалів справи і Скаржником належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами це не спростовано, предмет лізингу після не був ані повернутий Лізингодавцю, ані викуплений Лізингоодержувачем, про що свідчить надана бухгалтерська довідка (а.с.39). Поряд із цим, відсутні докази також зміни (пролонгації) строку лізингу шляхом укладання відповідної угоди, як це передбачено договором.

За таких обставин, місцевий суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, застосувавши віндикаційний спосіб захисту прав Лізингодавця, не посилаючись при цьому на положення згаданих Позивачем ст.ст.317, 319, 321, 387, 391, 400 та 1212 Цивільного кодексу України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду таким, що підлягає зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір фінансового лізингу №LС3409-10/09 від 14.10.2009р. (№LС3409-10/11 в редакції угоди від 01.04.2011р.) належною підставою для виникнення, серед іншого, у Відповідача права на володіння та користування предметом лізингу, переданим його за актом приймання-передачі, що унеможливлює кваліфікацію набуття Відповідачем цього майна як такого, що здійснено недобросовісно або без відповідних правових підстав, а отже - і зумовлює безпідставність застосування до цих правовідносин ст.1212 Цивільного кодексу України.

Договірний (зобов'язальний) характер правовідносин між сторонами щодо передання спірного майна у користування на умовах лізингу та наявність спеціальної норми п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг», яка була правильно обрана місцевим судом у розглядуваних правовідносинах, унеможливлює обґрунтоване застосування у даному випадку приписів ст.ст.387, 400 Цивільного кодексу України, що опосередковує альтернативні способи захисту (конкуренція позовів), а отже - і не прийнятність передбачених такими нормами віндикаційного способу захисту прав Позивача. Втім, правомірність відповідних зауважень Скаржника з приводу застосованого способу захисту не мають своїм наслідком висновок про необґрунтованість позовних вимог в цілому.

Відтак, в розглядуваному випадку відбулася помилкова кваліфікація належного до застосування способу судового захисту у розумінні ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України. Дійсно, у світлі встановлених обставин, спосіб судового захисту мав визначатися на підставі згадуваного Позивачем та застосованого місцевим судом припису п.7 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» саме як спонукання до виконання зобов'язання з повернення предмету лізингу по закінченню строку лізингу, права Лізингоодержувача вимагати якого закріплене ст.10 цього Закону.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору і закону, а одностороння відмова від виконання зобов'язання, за загальним правилом, не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. У світлі вимог ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України одним з критеріїв належного виконання є строк виконання зобов'язання, недотримання якого є порушенням у розумінні ст.610 та зумовлює прострочення боржника у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду щодо доведеності факту неповернення предмету лізингу по закінченню визначеного строку лізингу, який закінчився у березні 2012р., адже належного доказу настання визначеної підстави для припинення існування відповідного зобов'язання - викуп предмету лізингу - представлено не було. Таким чином, у світлі приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України мав право на звернення до суду за захистом з огляду на наявність порушення зобов'язань з боку Відповідача. Відстрочення виконання зобов'язань із сплати заборгованості до 31.07.2014р. за відсутністю запровадження відповідних змін строк лізингу само по собі не змінило кінцеву дату, до настання якої Відповідач був управлений правомірно володіти та користуватися спірним майном, адже дійсно, строк договору і строк лізингу не є тотожними поняттями з огляду на положення п.п.8.1. і 8.2. договору.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що відсутність визначеної змістом п.9.1., 9.2. Загальних умов фінансового лізингу підстави для набуття права власності Відповідачем на предмет лізингу усуває потребу в дослідженні обставин виконання грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу в контексті предмету доказування та спору.

Посилання Відповідача на поточну чинність договору фінансового лізингу як правової підстави для продовження подальшого володіння та користування спірним майном правомірно не були прийняті до уваги, адже положення ст.764 Цивільного кодексу України з огляду на спеціальні норми ч.1 ст.2, ч.ч.2, 3 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» не підлягають застосуванню до договору фінансового лізингу, що цілком узгоджується із ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи приписи ст.ст.6, 13 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у вигляді зобов'язання Відповідача повернути Позивачеві спірний предмет лізингу з мотивів, викладених в цій постанові, що зумовлює необхідність відповідної зміни переглядуваного рішення із встановленням згідно вимог абз.2 ч.2 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України строку для вчинення відповідної дії тривалістю 30 календарних днів з моменту прийняття цієї постанови.

За таких обставин, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційноу скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ», м. Донецьк на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.03.2015р. у справі №908/603/15-г залишити без задоволення.

2. Змінити рішення Господарського суду Запорізької області від 30.03.2015р. у справі №908/603/15-г, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов'язати Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРСТРОЙ» (83050, м. Донецьк, пр. Орешкова, 18, ) повернути протягом 30 календарних днів, починаючи з 28.07.2015р., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (04073, Київ, просп. Московський, 9, корп. 5, офіс 101, ) наступне майно: Асфальтоукладчик Super 2100 Vogel, серійний номер 06190591».

3. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 28.07.2015р., оформивши його у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

4. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

О.О.Радіонова

Надруковано: 5 прим.: 1,2 - сторонам, 1- у справу, 1-ГСЗО, 1-ДАГС