ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2015 Справа № 908/2925/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Колесника Р.М.

при секретарі судового засідання Фроловій Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомплект», м. Донецьк

про стягнення 2666307,10 гривень

Представники сторін:

Від позивача: Семеняка М.В. за довіреністю

Від відповідача: не з'явився

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будкомплект» про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу у розмірі 2666307,10 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 18.09.2007р. №L1109-09/07.

Позивач в судових засіданнях підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву не надав. Оскільки місцезнаходженням відповідача є місто Донецьк, куди не відправляються поштові повідомлення, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом здійснення спроби направлення йому телефонограми на номер телефону, що відомий суду з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті суду.

Враховуючи вищевикладене, справа розглядається відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України без явки представника відповідача за наявними в ній матеріалами, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору.

Розгляд справи на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України відкладався. Ухвалою суду від 01.07.2015 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, вислухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ

18.09.2007р. позивачем (лізингодавцем) та відповідачем (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу №L1109-09/07, відповідно до умов якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначається в Специфікації (Додаток №2 до цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору лізингу)..

Об'єктом лізингу є гусеничний бульдозер Komatsu D85EX-15, серійний номер 11263, № двигуна 563343 загальною вартістю 2011351,88 гривень (угода про внесення змін до договору фінансового лізингу від 13.11.2007 року).

Факт передачі майна в лізинг підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийому-передачі від 14.11.2007р., підписаним та скріпленим печатками сторін.

Порядок сплати лізингових платежів узгоджено сторонами в розділі 4 договору фінансового лізингу та згідно Графіку (додаток 1 до договору фінансового лізингу), в його остаточній редакції кількість періодів лізингу становить 44, останнім періодом лізингу є травень 2013 року.

Відповідно до п. 1.1. договору фінансового лізингу, положень Загальних умов фінансового лізингу, що є додатком № 4 до договору фінансового лізингу, відповідач прийняв на себе зобов'язання сплачувати лізингові платежі.

В порушення умов договору свої зобов'язання відповідач перед позивачем не виконав та у зв'язку з наявністю простроченої заборгованості позивачем та відповідачем 28.02.2014 року було укладено угоду про внесення змін до договору фінансового лізингу, згідно умов якої:

- відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем по рахунках, що перелічені в угоді за період з 04.01.2010 року по 17.02.2014 року (п. 1.1. Угоди);

- виконання зобов'язань за цими рахунками відстрочено до 31.05.2014 року (п. 1.3. Угоди);

- збільшено строк позовної давності до 5 років (п. 1.6. Угоди).

В обгрунтування позову позивач посилається на той факт, що з моменту укладання зазначеної угоди від 28.02.2014 року відповідач не вчинив жодних дій на виконання її умов, та згідно довідки від 26.03.2015 року грошові кошти на погашення визнаної відповідачем заборгованості в період часу з 28.02.2014 року по 26.03.2015 року на рахунки позивача не надходили. В перебігу розгляду справи позивачем було надано довідку про ненадходження таких коштів у період по 12.06.2015року та в судовому засіданні 21.07.2015 року представник позивача підтвердив про ненадходження коштів від відповідача з метою погашення заборгованості і в період по 21.07.2015 року, що зафіксовано в протоколі судового засідання.

Отже відповідач вимагає стягнення з відповідача заборгованості по платежах за договором фінансового лізингу, що визнана ним та зафіксована в угоді від 28.02.2014 року по рахунках, що перераховані в позові за період з 04.01.2010 року по 07.05.2013 року у розмірі 2666307,10 гривень

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм Закону України «Про фінансовий лізинг», а також статей 806-809 Цивільного кодексу України та статті 292 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона передає другій стороні у користування майно на певний строк і за встановлену плату.

Статтею 292 Господарського кодексу України передбачено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Лізингодавцем належним чином були виконані умови договору, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі п.3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів визначається в порядку, встановленому договором.

Відповідно до угоди від 28.02.20914 року про внесення змін до договору фінансового лізингу термін сплати по рахунках перелічених в угоді, частина з яких є підставою для визначення суми заборгованості у межах розглядуваної справи, було відстрочено до 31.05.2014 року але у зазначений строк відповідач свої зобов'язання не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексуУкраїни якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексуУкраїни договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 174 Господарського Кодексу України, передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з договору та інших угод, передбачених законодавством, а також з угод, які не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1. ст. 193 Господарського Кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з аналізу положень ст.ст. 11 та 509 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення зобов'язання у сторін відповідного договору.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст.526 Цивільного кодексуУкраїни.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене вище судом встановлена наявність заборгованість по рахунках, перелічених в позові за період з 04.01.2010 року по 07.05.2013 року в сумі 2666307,10 гривень, доказів сплати якої на час розгляду справи в суді відповідачем не подано, та позивачем подано докази на підтвердження ненадходження від відповідача до часу прийняття судом цього рішення платежів в погашення існуючої заборгованості, та враховуючи доведеність позовних вимог, сума заборгованості у заявленому розмірі підлягає стягненню з відповідача.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідністю «Райфайзен Лізинг Аваль» до товариства з обмеженою відповідністю «Будкомплект» задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідністю «Будкомплект» (83059, м.Донецьк, вул. 8 Марта, б.34, код 30585695) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (04073, м. Київ, проспект Московський, 9, корп. 5, офіс 101, код 34480657) заборгованість у розмірі 2666307,10 гривень, судовий збір у розмірі 53326,14 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 21.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.07.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано.

Суддя Р.М. Колесник