ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа № 920/182/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

позивача - не з'явився

відповідача - Акулова М.В. за довіреністю №02-3457/15 від 19.05.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області (вх. №3633 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 23.02.15 р. у справі № 920/182/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд"

до Територіальне управління державної судової адміністрації в Сумській області

про стягнення 338 376,71 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 23.07.15 р. по справі № 920/182/15 (суддя Коваленко О.В) позов задоволено. Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд" 262 424,59 грн. основного боргу, 9 296,28 грн. - 3% річних, 66 655,84 грн. інфляційних збитків, 6 767,53 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 23.02.15 р. по справі № 920/182/15 в частині стягнення 9 296,28 грн. - 3% річних, 66 655,84 грн. інфляційних збитків, 6 767,53 грн. судового збору та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування викладених вимог відповідач зазначає, що судом першої інстанції неправильно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та не застосовано положення ст.ст. 48, 51, 57 Бюджетного кодексу України, посилаючись при цьому на відсутність вини Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області у виникненні спірної заборгованості, оскільки бюджетні призначення на погашення кредиторської заборгованості не були проведені по зареєстрованим платіжним дорученням через зупинення Державною казначейською службою України операцій з проведення цих призначень. Крім того, відповідач посилається на результати проведеної Державною фінансовою інспекцією в Сумській області ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСУ України в Сумській області за період з 01.01.2013 по 01.03.2014, відповідно до якої та згідно наданого фінансовою інспекцією акту кредиторська заборгованість по договору з ТОВ "Тростянецький Агропромбуд" завищена на суму 2182,80 грн., а кредиторська заборгованість по договору склала 260241,79 грн.

Крім того, відповідач повідомив про те, що відповідно до платіжних доручень №№ 472, 473 та 489 від 29.04.2015 ТУ ДСУ України в Сумській області сплачено основну суму боргу в розмірі 260241,79 грн. За таких обставин, враховуючи, що необхідні кошти з Державного бюджету виділені не були, а казначейство відповідно до покладених на нього завдань, виконує контрольні функції, пов'язані із закупівлею товарів, робіт і послуг за державні кошти, тому відповідач вважає, що належним відповідачем по справі повинно бути ГУ ДКСУ в Сумській області, з якого мають бути стягнуті інфляційні збитки, 3% річних та судові витрати по справі.

Відповідач надав додаткові пояснення, в яких підтвердив свою позицію по справі щодо відсутності вини у невиконанні зобов'язання, посилаючись на те, що виконання зобов'язань щодо оплати робіт залежить від дій, які має вчиняти орган казначейства, на які ТУ ДСУ України в Сумській області не може вплинути.

27.07.2015 позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд". Позивач повідомив про те, що заперечує проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте позивач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка учасників процесу не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті в судовому засіданні 27.07.2015 року за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення уповноваженого представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 27 вересня 2013 року між Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області і Товариством з обмеженою відповідальністю "Тростянецький Агропромбуд" укладено договір підряду №25, відповідно до умов якого відповідач доручив, а позивач взяв на себе зобов'язання по виконанню робіт "Топкова будівлі Тростянецького районного суду по вул. Миру, 9 в м. Тростянець, Сумської області". Позивач зобов'язувався виконати передбачені Договором роботи відповідно до затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації і здати відповідачу в обумовлені договором терміни.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ним належним чином були виконані передбачені умовами договору роботи, про що свідчать належним чином підписані представниками сторін акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень та листопад 2013 року на загальну суму 262 424,59 грн., проте сума основного боргу в розмірі 262 424,59 грн. залишилась відповідачем несплаченою.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача з до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 262 424,59 грн., а також нарахованих на суму боргу у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України 9 296,28 грн. - 3% річних, 66 655,84 грн. інфляційних збитків.

Суд першої інстанції з врахуванням положень ст.ст. 526, 625, 853 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що відповідачем не було заявлено про наявність будь-яких недоліків з приводу виконаних позивачем робіт, не подано обґрунтованих доказів неякісного чи не в повному обсязі виконання підрядних робіт, а також не подано доказів сплати основного боргу або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в рішенні та вважає, що судом використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносин.

Повторно переглядаючи справу, колегія суддів встановила наступне.

Так, за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір № 25 від 27.09.2013 є договором підряду.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств позивача та відповідача.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Згідно п. 1.2. договору обсяги і види робіт, що доручаються до виконання позивачу за даним договором знаходяться в локальних кошторисах 2-1-1, 2-1-2, 2-1-3, 2-1-4, 2-1-5, 6-1-1, що є невід'ємною частиною даного договору.

Зі змісту п. 2.1. договору - загальна сума договору складає 262 424,59 грн. Договірна ціна є твердою (п. 2.4. договору).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ "ТРОСТЯНЕЦЬКИЙ АГРОПРОМБУД" виконано взяті на себе зобов'язання, що підтверджуються підписаними між сторонами актами виконаних робіт по формі КБ 2 та ф. 3:

№ 1 від 18.10.2013 на суму 163758,02 грн.

№ 2 від 18.10.2013 на суму 64318,02 грн.

№3 від 19.11.2013 на суму 10820,40 грн.

№ 4 від 19.11.2013 на суму 23528,15 грн.

довідкою про вартість виконаних робіт за жовтень 2013 року

довідкою про вартість виконаних робіт за листопад 2013 року

довідкою про вартість виконаних робіт за листопад 2013 року № 4

Загальна сума виконаних робіт становить 262424,59 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору відповідач перераховує аванс у розмірі 30% вартості річного обсягу робіт. Кінцеві розрахунки за виконані роботи з позивачем здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання передбачених договором робіт та підписання сторонами акта виконаних робіт.

Згідно п. 4.1.1. договору оплата виконаних по даному договору робіт здійснюється відповідачем безготівковим шляхом на розрахунковий рахунок позивача на підставі актів приймання виконаних робіт КБ-3, інших аналогічних і таких, що відповідають законодавству документів з урахуванням наданого авансу.

Беручи до уваги, що відповідачем належними доказами не спростовується факт виконання робіт за договором, а також зважаючи на те, що відповідач не надав суду доказів оплати виконаних робіт, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 262424,59 грн. є правомірними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем сплачену основну суму боргу в розмірі 260241,79 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями №№ 472, 473 та 489 від 29.04.2015 ТУ.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 9 296,28 грн. - 3% річних та 66 655,84 грн. інфляційних збитків, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо оплати виконаних позивачем робіт.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки умовами пункту 4.1 договору чітко визначено строк кінцевих розрахунків за договором - двотижневий термін після виконання і приймання передбачених договором робіт та підписання сторонами акта виконаних робіт, а останній день виконання робіт передбачених договором є 19.11.2013, тому починаючи з 04 грудня 2013 року відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Здійснивши власний перерахунок суми інфляційних та 3% річних за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «Ліга: Закон Еліт 9.1.3», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних в розмірі 66 655,84 грн. та 9 296,28 грн.- 3% річних, оскільки вони нараховані у відповідності з вимогами діючого законодавства та відповідають обставинам справи.

Відповідач в апеляційній скарзі вважає неправомірним стягнення інфляційних та 3% річних, посилаючись на положення ст.ст. 48, 51, 57 Бюджетного кодексу України та відсутність своєї вини у невиконання зобов'язання зі своєчасної оплати вартості виконаних позивачем робіт, оскільки бюджетні призначення на погашення кредиторської заборгованості не були проведені по зареєстрованим платіжним дорученням через зупинення Державною казначейською службою України операцій з проведення цих призначень. За таких обставин, враховуючи, що необхідні кошти з Державного бюджету виділені не були, а казначейство відповідно до покладених на нього завдань, виконує контрольні функції, пов'язані із закупівлею товарів, робіт і послуг за державні кошти, тому відповідач вважає, що належним відповідачем по справі повинно бути ГУ ДКСУ в Сумській області, з якого мають бути стягнуті інфляційні збитки, 3% річних та судові витрати по справі.

Колегія суддів відхиляє наведені відповідачем доводи, оскільки господарські відносини між сторонами у справі не є відносинами в процесі виконання бюджетів, тому у разі порушення ними зобов'язання необхідно керуватися нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а не нормами Бюджетного кодексу України.

В свою чергу, відсутність бюджетних коштів або не перерахування бюджетних коштів з інших причин не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобов'язань, тоді як відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зобов'язання має виконуватися у строк (термін) його виконання, встановлений у зобов'язанні (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати виконаних позивачем робіт, строк оплати яких чітко визначений умовами договору та настав ще у грудні 2013 року, тобто прострочення грошового зобов'язання, тягне за собою обов'язок відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів скаржника про те, що бюджетні призначення на погашення кредиторської заборгованості не були проведені по зареєстрованим платіжним дорученням через зупинення Державною казначейською службою України операцій з проведення цих призначень, то такі обставини не звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, оскільки за змістом ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи, а в силу частини 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 17.03.2015 у справі № 922/3830/14.

При вирішенні даного господарського спору, колегія суддів також враховує висновки Верховного суду України, викладені в постанові від 15.05.12 р. №11/446,а також висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.05 року.

Посилання відповідача на результати проведеної Державною фінансовою інспекцією в Сумській області ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСУ України в Сумській області за період з 01.01.2013 по 01.03.2014, відповідно до якої та згідно наданого фінансовою інспекцією акту кредиторська заборгованість по договору з ТОВ "Тростянецький Агропромбуд" завищена на суму 2182,80 грн., а кредиторська заборгованість по договору склала 260241,79 грн., не спростовують наявність у відповідача зобов'язань по оплаті виконаних робіт за договором у визначеній в актах виконаних робіт сумі, та не можуть бути підставою для зменшення нарахованих позивачем суми інфляційних та 3% річних.

Що стосується твердження відповідача про невиконання Держказначейством своїх зобов'язань по проведенню платежів, колегія суддів зазначає, що дані обставини є підставою для притягнення цієї особи до відповідальності саме за неналежне виконання своїх зобов'язань перед платником. Однак, не звільняє платника від його договірних зобов'язань перед контрагентами.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам і наявним матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач ні під час вирішення спору у господарському суді Сумської області, ні під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених заперечень. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого рішення господарського суду Сумської області від 23.02.15 р. у справі № 920/182/15.

Слід зазначити, що при зверненні з апеляційною скаргою заявник не надав суду доказів сплати судового збору за її подання, проте в заяві він просив відстрочити сплату судового збору до прийняття судом рішення по справі, посилаючись на скрутне фінансове становище та цілковиту відсутність коштів на сплату судового збору, що підтверджується зокрема довідкою № 04-3687/15 від 10.06.2015; копією кошторису на 2015 рік, копією листа ТУ ДСА України в Сумській області № 04-3622/15 від 04.06.2015 з додатком.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 клопотання відповідача про відстрочку сплати судового збору задоволено. Відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги по справі № 920/182/15 до прийняття судом апеляційної інстанції постанови по даній справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, 110 Господарсько процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду рішення господарського суду Сумської області від 23.02.15 р. у справі № 920/182/15 залишити без змін.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (40002, м. Суми, вул. Перемоги, 4, код 26270240) на користь Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 913,50 грн.

Доручити господарському суду сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складно та підписано 29.07.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.