ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р. Справа №922/2134/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - Крилов А.В., за довіреністю б/н від 26.03.2015 року;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт», м.Харків, (вх.№3558Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі №922/2134/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт», м.Харків,

про стягнення 453348,41 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі №922/2134/15 (суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Харківенергоремонт» на користь ТОВ «Торговий Дім «Інтерпідшипник» 276661,73 грн. заборгованості, 173835,78 грн. пені, 2850,90 грн. - 3% річних, 9066,97 грн. витрат з оплати судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «Центренерго»;

- скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі №922/2134/15.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Як вказує скаржник, ним не було оплачено отриманий за договором №156 від 02.10.2014 року товар внаслідок порушення третьою особою (ПАТ «Центренерго») умов договору про закупівлю (поставку) товарів №131/18, укладеного між відповідачем та даною третьою особою 13.11.2014 року.

Відповідач також наполягає на невірному розрахунку пені, заявленої до стягнення, оскільки статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. На підтвердження своєї позиції по справі, відповідачем було надано до суду першої інстанції контррозрахунок пені, вірний розмір якої становить 33932,15 грн., проте, як зазначає апелянт, місцевий господарський суд проігнорував такі доводи і оцінки їм не надав.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 29.07.2015 року була направлена відповідачу рекомендованим листом 02.07.2015 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана ним 10.07.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Однак, відповідач у судове засідання не з'явився, про причини не з'явлення суд не повідомив.

Ухвалою суду від 02.07.2015 року суд попереджав сторони, що у разі не з'явлення їх представників у судове засідання та не надання витребуваних судом документів, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами та за відсутністю представників сторін.

Таким чином, враховуючи що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, а явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні 29.07.2015 року пояснив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» (покупець, відповідач у справі) укладено договір №156, згідно з п. 1.1. якого, позивач зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити на вищевказаних умовах продукцію (товар) в кількості та по цінах, вказаних у видаткових накладних і/або рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною даного договору.

Сторони погодили, що загальна сума даного договору визначається сукупністю видаткових накладних чи специфікацій до договору у гривні з урахуванням ПДВ за ставкою 20%.

Відповідно до п. 2.2. договору, оплата за продукцію здійснюється покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Умови та строки поставки товару по взаємній домовленості вказуються в рахунках чи специфікаціях, які є невід'ємною частиною до даного договору (п. 2.3 договору).

Договір вступає в силу з моменту (дати) підписання його сторонами та діє до 31.12.2015 року, а по грошових зобов'язанням - до їх повного виконання (п. 8.8 договору).

Вказаний договір складено в письмовій формі, підписано представниками сторін а також скріплено печатками підприємств.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, заявкою на поставку підшипників від 15.10.2014 року вих.№090-03/458, відповідачем було замовлено наступний товар: підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 у кількості 12 штук.

16.10.2014 року позивачем було поставлено відповідачу підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 у кількості 2 штуки на загальну суму 46110,29 грн. по видатковій накладній №ДХП-000169.

20.10.2014 року позивачем було поставлено відповідачу підшипник 3003264 ГОСТ 5721-75 у кількості 10 штук на загальну суму 230551,44 грн. по видатковій накладній №ДХП-000174.

У визначений договором термін відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

Між позивачем та відповідачем було проведено звірку взаєморозрахунків станом на 21.12.2014 року, про що складений відповідний акт, відповідно до якого заборгованість TOB «Харківенергоремонт» на користь TOB «Торговий дім «Інтерпідшипник» складає 276661,73 грн.

Матеріали справи не містять доказів, а відповідачем не доведено того, що він виконав своє зобов'язання за договором і сплатив кошти за поставлений товар.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов'язання по сплаті за товар у за договором №156 від 02.10.2014 року. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги про стягнення 276661,73 грн. основного боргу є обґрунтованими, документально підтвердженими і підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що його зобов'язання з оплати товару, отриманого за спірним договором №156 від 02.10.2014 року, не були виконані, у зв'язку з простроченням оплати третьою особою товару, отриманого від відповідача на підставі договору про закупівлю (поставку) товарів №131/18 від 13.11.2014 року, оскільки зазначені договори не є пов'язаними між собою, та умовами спірного договору №156 не передбачено залежності його виконання від виконання будь-якого іншого договору третіми особами. При цьому, чинне законодавство не передбачає звільнення від виконання зобов'язання боржником у зв'язку з невиконанням третьою особою свого обов'язку.

Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічного акціонерного товариства «Центренерго», оскільки вказана юридична особа не є стороною по спірним правовідносинам, а рішення по даній справі не впливає на її права та обов'язки.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Крім того, частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 5.1 договору зазначено, що при несвоєчасній оплаті товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року, сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (абзац третій частини другої статті 551 Цивільного кодексу України, частина перша статті 231 Господарського кодексу України).

Позивачем здійснено розрахунок заявленої до стягнення пені, розмір якої становить 173835,78 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про визнання вірним наданого позивачем розрахунку суми пені в розмірі 173835,78 грн. і стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача, оскільки він здійснений у відповідності до діючих умов укладеного між сторонами договору, який було укладено сторонами у відповідності до приписів ст. 627 Цивільного кодексу України. Доводи апеляційної скарги, щодо невірного розрахунку, а також сам розрахунок пені проведений відповідачем, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах укладеного між сторонами договору.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми Закону позивачем зроблений розрахунок та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2850,90 грн.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок позивача згідно п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», дійшов обґрунтованого висновку про вірність розрахунку і належності суми 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по даній справі всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження належного виконання ним умов договору №156 від 02.10.2014 року щодо своєчасного розрахунку у встановленому порядку та розмірі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року по справі №922/2134/15 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.06.2015 року у справі №922/2134/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 31 липня 2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.