ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р.Справа № 916/1258/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Журавльов О.О.

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Плакушко О.С. - за дорученням

від відповідача: Хлопко В.Ф. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Одеської області

від 08 червня 2015 року

у справі № 916/1258/15-г

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

до Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів"

про стягнення 27.291 грн. 60 коп.

Відповідно до вимог ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва з 28 по 30 липня 2015 року.

ВСТАНОВИЛА:

25.03.2015 р. Державне підприємство „Миколаївський морський торговельний порт", яке є правонаступником ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" (далі позивач, Порт) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" (далі відповідач, Управління) про стягнення грошових коштів у сумі 27.291 грн. 60 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором поруки № 260106 від 26.01.2006 р. щодо своєчасної та повної оплати отриманого дизельного палива та мастильних матеріалів, внаслідок чого має борг по їх оплаті в сумі 25027 грн. 50 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 2264 грн. 10 коп. пені, а також відшкодувати понесені судові витрати по праві на сплату судового збору в сумі 1827 грн.

У відзиві Управління позовні вимоги Порту не визнавало та вважало їх безпідставними, посилаючись на те, останній звернувся з позовом до суду з пропуском встановленого ст. 267 ЦК України 3-х річного строку позовної давності, внаслідок чого відповідач просив суд застосувати до правовідносин сторін строк позовної давності та з цих підстав залишити позовні вимоги Порту без задоволення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.06.2015 р. (суддя Горячук Н.О.) у задоволені позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Порт звернувся з позовом до суду з пропуском встановленого ст. 267 ЦК України 3-х річного строку позовної давності, оскільки перебіг цього строку почався з 18.02.2006 р. (з моменту отримання відповідачем листа), а тому граничним строком звернення позивача до суду з даним позовом є 18.02.2009 р., тоді як позивач з позовом до суду звернувся 25.03.2015 р., внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні, так як строк позовної давності не переривався та не зупинявся.

В апеляційній скарзі Порт просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник Порту доводи апеляційної скарги підтримав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Порту без задоволення. В судовому засіданні представник відповідача доводи відзиву на апеляційну скаргу підтримав.

До апеляційної скарги Портом надані доповнення та додаткові документи, зокрема, заяви про вимоги до боржника у справі про банкрутство на суму 4424647 грн. 88 коп., супровідний лист від 04.06.2015 р., постанова Одеського апеляційного господарського суду від 29.12.2014 р., які підлягають поверненню скаржникові, оскільки останні вже містяться в матеріалах справи, а дублювання матеріалів справи є недоречним.

Також, до апеляційної скарги заявником додано копії додаткових документів, що відсутні в матеріалах справи, зокрема, позовна заява порту від 13.03.2015 р. та ухвала місцевого суду від 16.03.2015 р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як свідчать матеріали справи розгляд справи відбувався судом першої інстанції з 26.03.2015 р. по 08.06.2015 р., тобто на протязі 2 місяців та 12 днів. Тому, зазначений строк колегія суддів вважає цілком розумним та достатнім для можливості надання позивачем суду першої інстанції всіх необхідних доказів, що підтверджують заявлений позов, а тому доходить до висновку, що надані до апеляційної скарги позивачем додаткові докази не були подані останнім до місцевого суду не з причин, що не залежали від нього, а з неповажних причин, у зв'язку з чим підстави для їх залучення до матеріалів справи відсутні відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України.

З цих же підстав колегія суддів вважає за необхідне відхилити і клопотання представника позивача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема, копій відзивів на позов від 04.07.2011 р. та від 03.06.2010 р., так як заявник нічим не обґрунтував, а тим паче не довів, неможливість подання цих доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Недоречним колегія суддів вважає і залучення до матеріалів справи копії постанови Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 р. у справі № 916/1260/15-г, оскільки норми прецидентного права на території України не діють.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 22.07.2005 р. між ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт", правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено договір № 21 СП-116/220705 на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП „ДБМТП" (далі договір) за яким відповідач зобов'язався виконати днопоглиблювальні роботи на підхідному каналі ДП „ДБМТП", а позивач зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи у відповідності з проектною документацією, виданому позивачем технічному завданню та згідно з умовами договору.

На підставі п. 11.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2005 р. У разі якщо на момент закінчення строку дії договору сторонами не виконанні будь-які взаємні зобов'язання договір продовжує діяти до виконання сторонами всіх взаємних зобов'язань і проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 3.2. договору замовник зобов'язаний уповноважити дорученням свого представника на підписання актів за формою Ф-2, довідок про вартість виконаних робіт, документів по промірним роботам, вирішення усіх питань, які можуть виникнути під час виконання робіт за договором, з наданням підрядчику відповідного доручення одночасно з підписанням договору.

Згідно п. 4.1. договору приймання замовником робіт, виконаних підрядчиком за календарний місяць, виконуються шляхом підписання повноважними представниками замовника і підрядчика акту виконаних робіт за формою Ф-2 із зазначенням об'єму вилученого ґрунту та довідки про вартість виконаних робіт. Акт приймання за формою Ф-2 та довідка складаються не пізніше 30 числа кожного календарного місяця на підставі виконавчих промірів, підписуються замовником протягом трьох робочих днів з дати вручення, яка письмово підтверджується сторонами. Підписані обома сторонами акти за формою Ф-2 та Довідка є підставою для оплати робіт згідно зі ст. 5 даного договору.

У п. 5.1. договору сторонами погоджено, що для підготовки до виконання днопоглиблювальних робіт за договором, замовник до початку виконання робіт перераховує на розрахунковий рахунок підрядчика 250000 грн., які зараховуються як оплата підрядчику за виконання днопоглиблювальних робіт.

За умовами п.5.2. договору оплата за виконані роботи виконується замовником на підставі підписаних обома сторонами акту виконаних робіт за формою Ф-2 та довідки про вартість виконаних робіт, не пізніше трьох банківських днів.

З метою забезпечення своєчасного виконання вищенаведених днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу, ДП „Дніпро-Бузький МТП" виступило поручителем відповідно до ряду тристоронніх договорів поруки.

Так, 26.01.2006 р. між ДП «Дніпро-Бузький МТП», відповідачем та ТОВ «Ранг» укладено договір поруки № 260106 (далі договір поруки) на забезпечення виконання зобов'язань за раніше укладеним шляхом обміну листами від 25.01.2006 р. № 032/42 та № 7-16/03-2006 договором постачання паливно-мастильних матеріалів, укладеним між ТОВ «Ранг» та відповідачем.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки ДП «Дніпро-Бузький МТП» зобов'язався відповідати перед ТОВ «Ранг» за виконання зобов'язань Управлінням за договором постачання, у разі невиконання або неналежного виконання Управлінням цих зобов'язань.

Згідно п. 2.1. договору поруки, передбачені договором зобов'язання ДП «Дніпро-Бузький МТП» перед ТОВ «Ранг» обмежуються сплатою суми основного боргу в розмірі не більше 30.000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання договорів постачання паливно-мастильних матеріалів і договору поруки, ТОВ «Ранг» поставило відповідачеві за заявками останнього дизельне паливо та мастильні матеріали на загальну суму 25.027 грн. 50 коп., які отримані відповідачем без будь-яких зауважень щодо якості, вартості та кількості отриманого товару та цей факт не заперечується останнім.

Відповідач за поставлене дизельне паливо та мастильні матеріали загальною вартістю 25027 грн. 50 коп. не розрахувався, у зв'язку з чим на виконання взятих на себе зобов'язань ДП «Дніпро-Бузький МТП», як поручитель, оплатив дизельне паливо та мастильні матеріали, які отримало Управління від ТОВ «Ранг» для виконання днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ЛП "ДБМТП" в загальній сумі 25027 грн. 50 коп., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 163 від 10.02.2006 р. на суму 25027 грн. 50 коп. за 7050 л. дизельного палива, що не заперечується жодною із сторін у справі.

Згідно п. 3.9 договору поруки до ДП „Дніпро-Бузький МТП", який виконав зобов'язання Управління, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, тобто відповідно до п. 3.9. договору поруки та приписам ч. 2 ст. 556 ЦК України до ДП «Дніпро-Бузький МТП» перейшли права ТОВ «Ранг» вимагати від відповідача оплату 25.027 грн. 50 коп. за отримане останнім дизельне паливо та мастильні матеріали.

17.02.2006 р. ДП «Дніпро-Бузький МТП» направив на адресу відповідача претензію з вимогою про оплату боргу у сумі 25.027 грн. 50 коп. за отримане останнім дизельне паливо та мастильні матеріали. Названа претензія отримана відповідачем 18.02.2006 р. та залишена без задоволення та відповіді, що не заперечується останнім.

Оскільки, відповідач до сьогоднішнього часу не розрахувався за поставлене дизельне паливо загальною вартістю 25027 грн. 50 коп., то місцевий суд дійшов до правомірного висновку про те, що у відповідача існує борг перед позивачем по оплаті отриманого дизельного палива та мастильних матеріалів у названій сумі та цей факт не оспорюється відповідачем, а відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно п. 1 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 972 від 01.08.2008 р. ДП "Дніпро-Бузький МТП" 17.02.2009 р. реорганізовано шляхом його приєднання до ДП "Миколаївський морський торговельний порт".

Відповідно до п. 2 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 972 від 01.08.2008 р. та статуту позивача, який затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 264 від 01.03.2009 р. встановлено, що Порт є правонаступником всіх прав та обов'язків ДП "Дніпро-Бузький МТП", внаслідок чого останній правомірно звернувся з цим позовом до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом, а тому до спірних правовідносин сторін повинний бути застосований загальний строк позовної давності тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року N 10 зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно п. 4.2 названої постанови Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Отже, враховуючи вищевикладене, перебіг позовної давності за зобов'язаннями відповідача оплатити отримане паливо вартістю 25027 грн. 50 коп., як правильно встановив суд першої інстанції, розпочався з 18.02.2006 р.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 01.03.2006 р., 04.04.2006 р. та 06.09.2006 р. підписав акти звірки взаємних розрахунків, в яких визнав свій борг перед позивачем у сумі 25027 грн. 50 коп. і пеню, тому з цих дат відбулося переривання строку позовної давності та її перебіг починався заново, згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України. Тому, з моменту підписання відповідачем останнього акту звірки взаємних розрахунків від 06.09.2006 р. і почався з початку перебіг 3-х річного строку позовної давності, внаслідок чого колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що граничним строком звернення позивача до суду за захистом своїх прав є дата 18.02.2009 р., так як на підставі вищевикладеного цією датою є 06.09.2009 р.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача повністю підтвердив та визнав пояснення представника позивача про те, що у справі господарського суду Одеської області № 2/268-05-11729 про банкрутство Управління Порт в місячний строк з дня опублікування оголошення № 161 від 01.09.2006 р. в газеті „Голос України" про порушення провадження вказаної справі про банкрутство відповідача заявило грошові вимоги до яких увійшла і сума заборгованості за цим позовом шляхом подання заяви № 1711/01-04 від 27.09.2006 р. Проте, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2008 р. провадження у справі було припинено, у зв'язку з тим, що судові рішення на користь ініціюючого кредитора МПП „Дарт" не набрали законної сили, а тому вищевказані обставини справи не потребують доказування згідно ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Згідно п. 54 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 15 „Про судову практику в справах про банкрутство" названий Закон і Господарський процесуальний кодекс не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті.

Порушення справи про банкрутство не віднесено ст. 62 ГПК України до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у встановленому Господарським процесуальним кодексом порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушено справу про банкрутство і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі частини першої статті 79 ГПК ухвалою суду зупиняє позовне провадження і роз'яснює позивачу зміст і наслідки частини другої статті 14 Закону.

Так як, на час публікації в газеті "Урядовий кур'єр" оголошення про порушення провадження у справі № 2/268-05-11729 про банкрутство відповідача (01.09.2006 р.) на суму 424647 грн. 88 коп., до якої і увійшла спірна сума у розмірі 25027 грн. 50 коп. боргу і пеня строк позовної давності ще не почав свій перебіг, так як в акті звірки взаємних розрахунків від 06.09.2006 р. відповідач в черговий раз визнав свій борг і пеню перед позивачем, а також враховуючи те, що строк позовної давності в процесі розгляду справи про банкрутство відповідача № 2/268-05-11729 зупинявся з 01.09.2006 р. по 15.01.2008 р., так як в цей період часу Порт був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на підставі вищенаведеного законодавства України, то початком перебігу строку позовної давності по вимогам щодо стягнення з відповідача 25027 грн. 50 коп. боргу і пені слід вважати дату 15.01.2008 р., так як згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч. 3 статті 263 ЦК України).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008 р. порушено провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

04.08.2009 р. в газеті "Урядовий кур'єр" № 139 (4045) опубліковано оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача.

01.09.2009 р. Порт звернувся до місцевого суду із заявою про вимоги до боржника у справі про банкрутство на суму 424647 грн. 88 коп., до якої і увійшла спірна сума у розмірі 25027 грн. 50 коп. і пеня.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 р. у справі № 2/6-08-285 позивача визнано кредитором відповідача з грошовими вимогами до нього на суму 429.372 грн. 94 коп., до якої і увійшла спірна сума боргу в розмірі 25027 грн. 50 коп.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 р., яка набрала законної сили 29.12.2014 р. відповідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від цієї дати, провадження у справі про банкрутство ДП "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" № 2/6-08-285 припинено та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Вищенаведене свідчить про те, що строк позовної давності в процесі розгляду справи про банкрутство відповідача № 2/6-08-285 зупинявся і з 04.08.2009 р. по 29.12.2014 р., так як в цей період часу Порт був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на підставі вищенаведеного законодавства України.

З матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду з даним позовом 25.03.2015 р.

Вищенаведені обставини справи свідчать про те, що перебіг строку позовної давності за вимогами позивача щодо стягнення з відповідача 25027 грн. 50 коп. боргу і пені відбувався з 15.01.2008 р. по 04.08.2009 р. (дата публікації в газеті "Урядовий кур'єр" оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача), тобто на протязі 1 року 06 місяців та 19 днів, а з 04.08.2009 р. по 29.12.2014 р. (дата набрання законної сили ухвали господарського суду Одеської області від 18.11.2014 р. про припинення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача та припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів) цей строк зупинявся та продовжився з 30.12.2014 р. (дата припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності), а тому цей 3-х річний строк на час пред'явлення позову (25.03.2015 р.) ще не сплинув (3 роки - 1 р. 06 м. 19 дн. = 1 р. 05 м. 11 дн.; 30.12.2014 р. + 1 р. 05 м. 11 дн. = 11.06.2016 р.), так як цей строк спливає 11.06.2016 р., внаслідок чого протилежні висновки місцевого суду є помилковими.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що відповідач відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, повинний сплатити позивачеві 25027 грн. 50 коп. боргу.

У п. 5.1 договору поруки сторонами передбачена сплата пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, а тому позивач вважає, що відповідач повинний сплатити йому 2264 грн.10 коп. пені за період з 16.02.2006 р. по 26.08.2006 р. згідно вимог ч. 6 ст. 231 ГК України.

Але, при цьому позивачем не враховано те, що до вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлений скорочений строк позовної давності тривалістю 1 рік.

Як зазначалося вище перебіг строку позовної давності за вимогами позивача щодо стягнення з відповідача 25027 грн. 50 коп. боргу і пені відбувався з 15.01.2008 р. по 04.08.2009 р., тобто на протязі 1 року 06 місяців та 19 днів, а тому заявлені після названої дати вимоги щодо стягнення пені слід вважати пред'явленими після спливу річного строку позовної давності, внаслідок чого вони задоволені бути не можуть, так як відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як, позов підлягає задоволенню на 91,7% (позов заявлений на 27291,60 грн., а підлягає задоволенню на 25027,50 грн.), то відповідач повинний відшкодувати позивачеві 1675 грн. 35 коп. понесених судових витрат на сплату судового збору за подання позову.

З цих же підстав відповідач повинний відшкодувати позивачеві 837 грн. 67 коп. понесених судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Оскільки при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не повністю відповідають обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне це рішення частково скасувати і прийняти нове рішення, яким позов Порту задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2015 року у справі № 916/1258/15-г - частково скасувати та викласти його резолютивну частину в наступній редакції:

1. Позов Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт": 25027 грн. 50 коп. боргу та 1675 грн. 35 коп. понесених судових витрат на сплату судового збору за подання позову, а в решті частині позову - відмовити.

3. Стягнути з Державного підприємства "Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів" на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" 837 грн. 67 коп. понесених судових витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов'язати господарський суд Одеської області видати відповідні накази з зазначенням повних та необхідних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Журавльов О.О.