ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р.Справа № 922/3827/15

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аюпової Р.М.
при секретарі судового засідання Лобову Р.М.

розглянувши справу

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м. Київ, в особі військової частини НОМЕР_1 , м. Чугуїв
до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Пришибська", с. Пришиб
про стягнення коштів в розмірі 67480,32 грн.
за участю представників сторін:
Прокурор - не з`явився;

Представник першого позивача - Мазур Л.Б., дов. від 18.05.2015р.;

Представник другого позивача - Маяцька Т.Г., дов. від 21.01.2015р.;

Представник відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Харківського гарнізону м. Харків, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м. Київ (перший позивач), в особі військової частини НОМЕР_1 , м. Чугуїв (другий позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірми "Пришибська", с. Пришиб (відповідач), про стягнення заборгованості в розмірі 67480,32 грн. за договором №7 про спільний обробіток землі на території земель оборони військового полігону "Шебелинка", що розташований у с. Благодатне Зміївського району Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 03.07.2015 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.07.2015р. об 11:15 год. Ухвалою господарського суду від 13.07.2015р. розгляд справи відкладався.

У судове засідання 23.07.2015р. прокурор не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Представники першого та другого позивачів у судовому засіданні 23.07.2015р. позовні вимоги прокурора підтримали, наполягали на їх задоволенні. На виконання вимог ухвали суду від 03.07.2015р., другим позивачем надані додаткові докази по справі (вх. № 29324), які судом долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 23.07.2015р. не з`явився, через канцелярію суду надав відзив на позов (вх. № 29380), в якому проти позову заперечував, вважає безпідставним нарахування відповідачу штрафних санкцій, починаючи з лютого 2014р. Наданий відзив судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23.07.2015р. присутні представники сторін наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16 вересня 2013 року між позивачем - Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини Дубовика Геннадія Валентиновича (Сторона-1) та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Пришибська" (Сторона-2) було укладено Договір про спільний обробіток землі № 7 від 16.09.2013 року, відповідно до пункту 1.1 умов якого, з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової, мобілізаційної готовності та життєдіяльності військової частини, Сторони за цим Договором домовилися про співпрацю і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані позивачу в безстрокове користування та можливостей відповідачу спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових та технічних культур.

Пунктом 1.2 вищенаведеного Договору, сторони домовились, що спільний обробіток землі буде здійснюватися наступним чином:

Позивач (Сторона 1) прийняв на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки під спільний обробіток землі та проводити її обстеження на предмет наявності та, в подальшому, проведення заходів своєчасного знешкодження шкідливих для оточуючої середи, життя та здоров`я людей предметів з метою створення безпечних умов праці.

Відповідач (Сторона 2) прийняв на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції яка обумовлена Договором.

Пунктом 3.1 зазначеного вище Договору, позивач (Сторона-1) за цим Договором взяв на себе зобов`язання:

Залучити до спільної діяльності, що буде проводитися разом зі Стороною-2 (відповідачем) земельні ділянки, що надані позивачем в безстрокове користування, згідно Державного Акту серія Б № 047623 площею 469 (чотириста шістдесят дев`ять) га, терміном на 3 (три) сільськогосподарських років тобто до 2016 року включно;

Проводити обстеження земель, залучених для спільної діяльності, на предмет наявності і своєчасного знешкодження небезпечних предметів з метою створення безпечних умов праці;

Проводити інструктаж осіб, які залучаються відповідачем (Стороною-2) до виконання сільгоспробіт, стосовно заходів безпеки на території розміщення земель та дій при виявленні небезпечних предметів;

Контролювати виконання вимог по дотриманню заходів безпеки працівників відповідача (Сторони-2) та у випадку виявлення таких порушень вживати необхідних заходів відповідного реагування з послідуючим письмовим повідомленням відповідача (Сторони-2) для спрямованих дій на недопущення таких порушень;

Попереджати відповідача (Сторону-2) про особливі властивості та недоліки земельної ділянки які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану земельної ділянки;

Здійснювати охорону посівів власними силами та засобами від посягання третіх осіб.

Пунктом 4.1 Договору, відповідач (Сторона-2) за цим Договором взяв на себе зобов`язання:

До 20 числа місяця, починаючи з 20 березня по 20 жовтня (включно) надавати позивачу (Стороні-1) звіт за встановленою формою, додаток до договору (додається та є невід`ємною частиною Договору);

Щорічно, на третій день після закінчення сівби ярих культур, але не пізніше 20 травня поточного року надавати позивачу (Стороні-1) звіт за встановленою формою, додаток до договору (додається та є невід`ємною частиною Договору).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Договору, внески позивача вартість права обробітку земельних ділянок загальною площею 469 (чотириста шістдесят дев`ять) га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який невід`ємною частиною Договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 375200,00 (триста сімдесят п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Відповідно до п. 8.1 Договору, прибуток, що отримується Сторонами від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому позивач в будь-якому випадку повинен отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеними у статті 6 цього Договору;

Згідно з п. 8.3 Договору, підбиття підсумків спільного обробітку землі і розподіл прибутку між Сторонами здійснюється в строк до 30 листопада поточного року на підставі окремого балансу, який складає відповідач. Баланс повинен бути поданий позивачем не пізніше 20 листопада.

Пунктом 8.6 Договору Сторони погодили, що відповідач перераховує позивачу грошові кошти як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності:

- за 2014 сільськогосподарський рік до 30.01.2014 р. в розмірі 100% від вартості внеску позивача;

- в подальшому за кожний сільськогосподарський рік до 30.01 в розмірі 100 % від вартості внеску позивача.

В такому разі відповідач самостійно на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм, отриманим від результату спільної діяльності. Кінцевий термін дострокового розподілу прибутку може змінюватися Сторонами за взаємною згодою, але не перевищувати тримісячного терміну від дати зазначеної в Договорі.

Згідно з пунктами 12.1 - 12.4 Договору від 16.09.2013 року, цей Договір вважається укладеним з моменту підписання уповноваженими особами та скріплення печатками юридичних (фізичних) осіб і набирає чинності з моменту його реєстрації у військової частини.

Цей Договір укладений строком на три сільськогосподарських роки з обов`язковим узгодженням ціни внесків Сторін за цим Договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії Договору. Зміна (збільшення, зменшення) розміру внесків Сторін мають бути економічно обґрунтовані при наявності офіційних документів державних органів влади про ціни, що діють на ринках товарів та послуг момент визначення розміру внесків. Про бажання змінити розмір внесків на наступний сільськогосподарський рік, Сторони мають попередити одна одну кожного року.

Умови Договору вважаються виконані в повному обсязі після складення акту звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків мають бути складеними підписаними уповноваженими особами сторін не пізніше 05 лютого кожного року, або 05 листопада кожного року у випадку не виконання п. 8.6 даного Договору.

Закінчення строку договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до п. 11.4 Договору, у разі порушення строку розрахунку за Договором, сторона -2 зобов`язана сплатити на користь Сторони -1 штраф у розмірі подвійної облікової ставки за кожний день прострочення платежу.

Підставою звернення із даним позовом до суду прокурор зазначає про те, що відповідачем взяті на себе зобов`язання за вищенаведеним Договором № 7 про спільний обробіток землі від 16.09.2013 року в частині сплати на користь позивача визначеного відповідного внеску, що в свою чергу є порушенням ст. 526 ЦК України та п. 8.6 Договору, на підставі чого прокурор просить суд стягнути з відповідача суму штраф за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 67480,32 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов`язку в натурі (присудження до виконання обов`язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення спільної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Стаття 1131 Цивільного кодексу України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Істотними умови для договорів такого типу.

Пунктом 1.2 договору зазначено, що спільний обробіток землі буде здійснюватися наступним чином: Позивач (Сторона 1) прийняв на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки під спільний обробіток землі та проводити її обстеження на предмет наявності та, в подальшому, проведення заходів своєчасного знешкодження шкідливих для оточуючої середи, життя та здоров`я людей предметів з метою створення безпечних умов праці. Відповідач (Сторона 2) прийняв на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції яка обумовлена Договором.

У п.п. 6.1, 6.2 договору вказано, що внески позивача вартість права обробітку земельних ділянок загальною площею 469 (чотириста шістдесят дев`ять) га, згідно до Акту обміру земельної ділянки, який невід`ємною частиною Договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 375200,00 (триста сімдесят п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Внесок відповідача грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунту, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички, вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що прибуток, що отримується сторонами від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому позивач в будь-якому випадку повинен отримати прибуток у розмірі не менше частки та внеску, визначеними у статті 6 цього Договору;

Пунктом 8.3 договору встановлено, що підбиття підсумків спільного обробітку землі і розподіл прибутку між сторонами здійснюється в строк до 30 листопада поточного року на підставі окремого балансу, який складає відповідач. Баланс повинен бути поданий позивачем не пізніше 20 листопада.

У п.п. 12.1 - 12.4 договору зазначено, що цей Договір вважається укладеним з моменту підписання уповноваженими особами та скріплення печатками юридичних (фізичних) осіб і набирає чинності з моменту його реєстрації у військової частини.

На виконання умов укладеного договору другим позивачем належним чином надано доступ відповідачу до земельної ділянки, а відповідач відповідно приступив до її обробки, що ним навіть не заперечувалося.

У п. 8.6 договору сторони погодили, що відповідач перераховує позивачу грошові кошти як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності: за 2014 сільськогосподарський рік до 30.01.2014 р. в розмірі 100% від вартості внеску позивача; в подальшому за кожний сільськогосподарський рік до 30.01 в розмірі 100 % від вартості внеску позивача.

Отже, відповідач зобов`язався сплатити зазначений платіж до отримання результатів спільної діяльності.

Як свідчать матеріали справи, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо сплати визначеного за договором відповідного внеску не виконав належним чином, тобто наведені в сукупності вищевказані обставини дають підстави для висновку про те, що заборгованість відповідача з моменту укладення договору, станом на листопад 2014р., складала 375200, 00 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язаньрозмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. п. 11.1, 11.4. договору зазначено, що сторони несуть відповідальність за виконання прийнятих зобов`язань у повному обсязі. За порушення своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з діючим договором та нормами чинного законодавства; у разі порушення строку розрахунку за договором, Сторона 2 зобов`язана сплатити на користь Сторони 1 штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Звертаючись з відповідним позовом до господарського суду, позивач просить суд стягнути на його користь суму штрафу (пені) за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, станом на березень 2015р. в розмірі 67480,32 грн.

Судом зроблено власний перерахунок пред`явленої до стягнення суми штрафу (пені), з якого вбачається, що, станом на березень 2015р. сума штрафу(пені) за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню, складає 61790,93 грн.

Суд критично оцінює заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, та зазначає, що період нарахування штрафу (пені) з лютого 2014р., з яким не погоджується відповідач, не включено позивачем до розрахунку штрафу (пені), наданого до господарського суду (вх. № 29324), а початком нарахування штрафу (пені), позивач визначив період з 15.04.2014р.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позов Військового прокурора Харківського гарнізону підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам та підлягають стягненню в доход державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 22, 29, 32, 43, 49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Пришибська" (64224, Харківська область, Балаклійський район, с. Пришиб, вул. Данилевського, 70Г, ) на користь Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , ) штрафні санкції за Договором №7 від 16.09.2013р. у розмірі 61790,93 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми "Пришибська" (64224, Харківська область, Балаклійський район, с. Пришиб, вул. Данилевського, 70Г, ) на користь держбюджету України одержувач коштів - УДКС у Дзержинському районі м.Харкова Харківської області, № рахунку 3003, , код платника 22030001, символ звітності банку 101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) - 1672,96 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.07.2015 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3827/15