Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 28 липня 2015 р. у справі № 927/884/15

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г.,

розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/884/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АгроКІМ»,

вул. Незалежності, 2, смт. Мала Дівиця, Прилуцький район,

Чернігівська область, 17523

про стягнення 34950грн.71 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Опанасенко В.В. (довір. №03/15 від 03.03.2015)

В судовому засіданні 28.07.2015 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 24297грн.07коп. інфляційних втрат, понесених в зв'язку із несвоєчасною оплатою виконаних позивачем робіт, нарахованих за період з лютого 2015 року по травень 2015 року, 653грн.64коп. трьох процентів річних, обчислених за період з 18.02.2015 по 11.06.2015, а також про стягнення 10000грн. збитків, заподіяних внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором підряду №122/2 на виконання сільськогосподарських робіт від 19.09.2014.

Відповідач у письмовому відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, зазначаючи, що заборгованість ним погашена повністю, в зв'язку з чим у позивача, на думку, відповідача, відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій. Крім того, відповідач, з посиланням на ст.44 Господарського процесуального кодексу України зазначає, що витрати на надання юридичної допомоги не є збитками, а також вважає, що інфляційні нарахування та проценти річних мають нараховуватися з дня, наступного за днем набрання законної сили рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2015.

Після порушення провадження у справі через канцелярію суду представником позивача подано заяву від 24.07.2015 про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат на 840грн., в частині стягнення трьох процентів річних на 10грн.30коп. та в частині стягнення збитків на 9000грн. Заява підписана представником позивача за довіреністю ОСОБА_3 Як вбачається із змісту довіреності від 26.08.2014, виданої позивачем на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в ній відсутнє право представників позивача на зменшення розміру позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява про зменшення розміру позовних вимог підписана представником позивача з перевищенням наданих йому повноважень, в зв'язку з чим вказана заява до розгляду не приймається і спір вирішується в межах позовних вимог, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні, яке відбулось 28.07.2015, прийняв участь представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, незважаючи на належне повідомлення його про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка, а також факт повідомлення представника позивача про наступне судове засідання відображений в протоколі судового засідання від 14.07.2015.

Про наявність поважних причин неможливості забезпечити явку представника позивачем суду не повідомлено. Будь-яких клопотань позивача до суду не надходило.

Приймаючи до уваги, що в силу ст.22 Господарського процесуального кодексу України участь у господарському засіданні є правом сторони, яким вона користується на власний розсуд, та враховуючи, що судом не визнавалась обов'язковою явка позивача або його уповноважених представників, тому суд вважає за можливе продовжувати розгляд справи по суті в даному судовому засіданні у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В зв'язку із задоволенням судом клопотань представників сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу хід судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу не фіксувався, а відображений у протоколі судового засідання.

Дослідивши в ході розгляду справи по суті матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, встановивши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2015 у справі №927/232/15 встановлено такі обставини: факт укладення між сторонами у справі договору підряду №122/2 на виконання сільськогосподарських робіт (далі по тексту рішення - договір підряду) від 19.09.2014; факт виконання позивачем та прийняття відповідачем робіт на загальну суму 194979грн.15коп.; факт порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати прийнятих робіт та факт здійснення відповідачем часткової оплати прийнятих робіт в сумі 104200грн.; факт прострочення відповідачем зобов'язань по оплаті.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 рішення суду залишено без змін, а тому в силу приписів ч.5 ст.85 та ч.3 ст.105 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2015 у справі №927/232/15 набрало законної сили з 30 квітня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у, зокрема, господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приймаючи до уваги, що в даній справи справі беруть участь ті ж самі сторони, що і у справі №927/232/15, тому вищевикладені обставини не доказуються в межах вирішення спору, який розглядається у справі №927/884/15.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, нараховані ним за період з лютого по травень 2015 року та 3 відсотки річних, які нараховані за період з 18.02.2015 по 11.06.2015.

Як встановлено господарським судом в ході розгляду справи №927/232/15, зобов'язання, які виникли у відповідача перед позивачем на підставі договору підряду №122/2 від 19.09.2014 в частині оплати робіт, виконаних підрядником, є грошовими зобов'язаннями.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобов'язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності.

Відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по оплаті вартості виконаних позивачем робіт, що також підтверджується і рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2015 у справі №927/232/15.

Як вбачається із детального розрахунку заборгованості, процентів річних та інфляційних нарахувань від 24.07.2015, надісланого позивачем до матеріалів справи, станом на 17.02.2015 заборгованість відповідача по оплаті робіт становила 119779грн.15коп.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем в період з 19.02.2015 по 11.06.2015 сплачено в рахунок погашення боргу 95000грн. боргу. Відповідачем доказів сплати заборгованості станом саме на 11.06.2015 в більшій сумі суду не надано.

Виходячи із змісту ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сплата інфляційних нарахувань та процентів річних на вимогу кредитора здійснюється за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, суд звертає увагу, що за своєю правовою природою інфляційні нарахування та проценти річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні кредитором від боржника компенсації, пов'язаної з інфляційними процесами та безпідставного користування божником коштами, належними до сплаті кредитору.

Згідно із наданим позивачем розрахунком інфляційних нарахувань та процентів річних від 24.07.2015, надісланих позивачем до матеріалів справи, вказані нарахування обчислені позивачем за період з 19.02.2015 по 11.06.2015, тобто за період, який не був предметом розгляду в межах справи №927/232/15.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявляються вимоги про стягнення процентів річних за період з 19.02.2015 по 11.06.2015 та інфляційних нарахувань за період з лютого по травень 2015 року.

З огляду на вищевикладене, судом не приймається до уваги заперечення відповідача, що інфляційні нарахування та проценти річних мають бути нараховані лише, на думку відповідача, з « 28.03.2015», тобто з наступного дня після набрання законної сили попереднім рішенням.

Приймаючи до уваги, що договором підряду №122/2 на виконання сільськогосподарських робіт від 19.09.2014 інший процент річних за невиконання грошових зобов'язань не встановлений, тому судом застосовується розмір, визначений у ст.625 Цивільного кодексу України.

Перевірка правильності обчислення позивачем суми трьох процентів річних свідчить, що при її нарахуванні позивачем допущена арифметична помилка у визначенні суми боргу після здійснення відповідачем чергового платежу, а саме за період з 26.03.2015 по 01.04.2015. В зв'язку з цим сума трьох процентів річних за визначений позивачем період з 19.02.2015 по 11.06.2015 становить 642грн.20коп.

Аналогічна помилка допущена позивачем і при обчисленні інфляційних нарахувань. В решті інфляційні втрати обчисленні із застосуванням повідомлених Державною службою статистики України індексів інфляції за відповідний період, з урахуванням здійснених відповідачем платежів. Отже, сума інфляційних нарахувань за період з лютого по травень 2015 року становить 23241грн.15коп.

Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання підтверджується матеріалами справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та трьох процентів річних є правомірними, але мають бути задоволені частково в сумі 642грн.20коп. процентів річних та 23241грн.15коп. інфляційних нарахувань.

Вимоги позивача про стягнути з відповідача 10000грн. збитків у вигляді сплачених ним коштів за надані юридичні послуги на підставі договору про надання юридичної допомоги №001 від 10.02.2015, укладеного з ФОП ОСОБА_3, належить залишити без задоволення з огляду на таке.

Обгрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягали у невиконанні зобов'язань за договором, позивач з метою захисту своїх порушених прав вимушений звернутися за юридичною допомогою. Витрати, понесені ним на оплату наданої юридичної допомоги, на думку позивача, й є його збитками.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 (виконавець за договором) укладено договір про надання юридичної допомоги №001 від 10.02.2015, відповідно до умов якого виконавець за договором зобов'язався провести роботу по стягненню заборгованості, а також всіх збитків, які виникли у позивача внаслідок невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором №122/2 від 19.09.2014.

25 травня 2015 позивачем та ФОП ОСОБА_3 складено і підписано акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому відображена вартість виконаних робіт в сумі 10000грн.

25 травня 2015 позивач платіжним дорученням №6 сплатив ОСОБА_3 10000грн., як оплату за надані юридичні послуги.

Саме цю суму позивач вважає своїми збитками й просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За своєю правовою природою сплачена позивачем сума в розмірі 10000грн. за юридичні послуги не є тими додатковими витратами, які направлені на мінімізацію збитків. Фактично сплачена позивачем вартість юридичних послуг не є збитками, а є витратами господарського призначення, у зв'язку з чим вони не мають обов'язкового характеру і наявність цієї суми не знаходиться в необхідному зв'язку з предметом даного спору. Тому, в розумінні ст.ст.224,225 Господарського кодексу України витрати на оплату наданих юридичних послуг не можуть бути визнані як збитки.

Отже, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 10000грн. збитків по оплаті юридичних послуг є безпідставною, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для її задоволення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і з відповідача має бути стягнуто 642грн.20коп. трьох процентів річних, 23241грн.15коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог частково, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 1248грн.47коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (578грн.53коп.) судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.224,225 Господарського кодексу України, ст.ст.610,611,625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АгроКІМ», Чернігівська область, Прилуцький район, смт.Мала Дівиця, вул..Незалежності, б.2 (ідентифікаційний код 32370430, р/р ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», м.Київ, МФО 380805) 642грн.20коп. трьох процентів річних, 23241грн.15коп. інфляційних нарахувань та 1248грн.47коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 03 серпня 2015 року.

Суддя Т.Г. Оленич

.