ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа № 921/1353/14-г/8
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Барицької Т.Л.,
Євсікова О.О.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРКА"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 28.05.2015
та на рішеннягосподарського суду міста Києва від 23.02.2015
у справі№921/1353/14-г/8 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АРКА"
до1. Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект";
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна
провизнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки
в судовому засіданні взяли участь представники:

- ТОВ "АРКА" Боржієвська Л.А.,

- ПАТ "УкрСиббанк" Пащенко Т.С.,

- ТОВ "Кей-Колект" повідомлений, але не з'явився;

- ОСОБА_4 повідомлений, але не з'явився;

- Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. повідомлений, але не з'явився;

Розпорядженням заступника секретаря першої судової палати від 28.07.2015 №02-05/534 змінено склад колегії суддів, в провадженні якої знаходилась дана справа та сформовано наступний склад суддів: головуючий суддя - Губенко Н.М., судді: Барицька Т.Л. (доповідач), Євсіков О.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у справі №921/1353/14-г/8 (суддя Сташків Р.Б.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 (судді: Тищенко А.І., Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б.), відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АРКА" (надалі позивач/скаржник/ТОВ "Арка") до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (надалі відповідач 1/ПАТ "УкрСиббанк") та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (надалі відповідач 2/ТОВ "Кей-Колект"), третя особа у справі - Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши застосування норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимога позивача про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 12.12.2011 №5207-5208, укладеного між ТОВ "Кей-Колект" та ПАТ "УкрСиббанк", в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 30.05.2006, укладеного між ТОВ "Арка" та ПАТ "УкрСиббанк".

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що вказаний договір укладено з порушенням ст. 24 Закону України "Про іпотеку", оскільки не відбулося одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням - кредитним договором №0 від 30.05.2006, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 та договором іпотеки від 30.05.2006, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Арка", адже, як стверджує позивач, відступлення права вимоги за кредитним договором відбулося лише через 2 місяці - з укладенням між ТОВ "Кей-Колект" та ПАТ "УкрСиббанк" договору факторингу №2 від 13.02.2012.

Суди попередніх інстанцій не погодилися із такими доводами позивача, та керуючись ст. 24 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 203, 215, 1077, 1079 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", відмовили у задоволенні позову, з чим погоджується суд касаційної інстанції з огляду на таке.

Як встановили суди та вбачається з матеріалів справи, 30.05.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та ОСОБА_4 (позичальник) був укладений договір про надання кредиту № 0.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором про надання кредиту № 0 між ТОВ "Арка" (іпотекодавцем) та АКІБ "УкрСиббанк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") 30.05.2006 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ТОВ "Арка" передало банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ч. 3 вказаної норми).

Як встановили суди та підтверджується матеріалами справи, 12.12.2011 між банком та ТОВ "Кей-Колект" (Фактор) був укладений договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до яких відбувся перехід права вимоги, а саме: за договором факторингу №1 - по кредитному договору №0, за договором відступлення прав вимоги - по договору іпотеки від 30.05.2006, іпотекодавцем за яким є ТОВ "Арка", що підтверджується виписками з додатків до договорів факторингу №1 та про відступлення права вимоги, нотаріально засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Приписи постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику про визнання угод недійсними" передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В той же час, як вірно встановили суди попередніх інстанцій, в даному випадку відсутні правові підстави для визнання договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 недійсним, оскільки право вимоги за договором відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011, було передано банком ТОВ "Кей-Колект" 12.12.2011, одночасно з передачею права вимоги по кредитному договору за договором факторингу №1 від 12.12.2011, а не 13.02.2012 за договором факторингу №2, як стверджує позивач у позовній заяві; такий висновок (перехід права вимоги як за основним зобов'язанням, так і забезпечувальним саме 12.12.2011) також підтверджується умовами п. 1 та п.п. 1.1. договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, відповідно до яких: "У зв'язку з укладенням між Цедентом та Цесіонарієм Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011, Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки (далі - Іпотечні договори), зазначеними у Додатку 1 до цього Договору.".

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Обов'язковість доведення наявності факту порушення спірною угодою прав та/або інтересів позивача, який не є стороною правочину, узгоджується з позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною в абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

В той же час, ані в позовній заяві, ані в апеляційній та касаційній скаргах, позивач, який не є стороною оспорюваного ним правочину, не наводить та, відповідно, не доводить, які його права та законні інтереси порушуються цим правочином.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій ст. 24 Закону України "Про іпотеку" спростовуються вищенаведеним, оскільки, як встановили суди, що знайшло своє підтвердження у суді касаційної інстанції, відступлення права вимоги за договором факторингу №1 та за договором відступлення права вимоги за іпотечними договорами відбулося 12.12.2011, в один день, а не через два місяці, як стверджує скаржник.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про недійсність оспорюваного позивачем договору через його фактичне невиконання, що полягає, як стверджує скаржник, у несплаті ТОВ "Кей-Колект" ПАТ "УкрСиббанк" грошових коштів - суми фінансування за договором, оскільки факт виконання чи невиконання договору не впливає на його дійсність/недійсність/ (ч. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Стосовно доводів касаційної скарги про нікчемність договору факторингу №2, в силу п. 1.2. розпорядження №231 від 03.04.2009, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 №0373/16389 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг", колегія суддів зазначає, що як вказувалося вище, відступлення права вимоги за кредитним договором від 30.05.2006 відбулося за договором факторингу №1 від 12.12.2011, а не за договором факторингу №2, позаяк дійсність/недійсність/нікчемність/ договору факторингу №2 не впливає на розгляд позовних вимог у даній справі.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують правомірність оскаржуваної у даній справі постанови, та не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права; крім того, в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами попередніх інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом та правомірно відмовлено у задоволенні позову, а відтак, відсутні підстави для скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРКА" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2015 у справі №921/1353/14-г/8 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді: Т.Л. Барицька

О. О. Євсіков