ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.07.2015 Справа № 905/371/15

Суддя господарського суду Донецької області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою: В.о. Слов'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Слов'янської районної державної адміністрації, м. Слов'янськ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Микільське, Слов'янський район

про стягнення заборгованості в розмірі 108,00грн., розірвання договору про надання водних об'єктів загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди від 11.06.2008р.

за участю представників сторін:

прокурора: Хряк О.О. - за посвідченням.

від позивача:- не з'явився.

від відповідача: - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, В.о. Слов'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Слов'янської районної державної адміністрації, м. Слов'янськ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Микільське, Слов'янський район про стягнення заборгованості в розмірі 108,00грн., розірвання договору про надання водних об'єктів загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди від 11.06.2008р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного договору про надання водних об'єктів загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди від 11.06.2008р. відповідач взяв на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати, однак у встановлений строк їх не виконав, у результаті чого за відповідачем утворилася заборгованість в сумі в сумі 108,00грн. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати позивач просить суд розірвати договір оренди та зобов'язати відповідача повернути орендоване майно.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, відзив на позовну заяву не надав. Про дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Конверт, у якому був надісланий процесуальний документ відповідачу, повернувся на адресу суду із довідкою поштового відділення, у якій зазначена причина повернення: «за зазначеною адресою не проживає».

За приписами абз.3 п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Також за приписами п.3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням прокурора справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції України, статті 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин (ратифікована Законом України від 15 травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав національностей України ( від 1 листопада 1991р. N1771) та усним клопотанням прокурора, справа розглядалась російською мовою

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, господарський суд встановив:

Між Слов'янською районною держаною адміністрацію (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про надання водних об'єктів загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди від 11.06.008р.

За умовами укладеного договору (п.1.1.) Орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 11.06.2008р. №34 «Про передачу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах оренди ставка загальнодержавного значення» передав, а Орендар прийняв платне строкове користування водний об'єкт загальнодержавного значення площею водного дзеркала 0,8 га, об'ємом 7,0 тис. куб.м при комунальному підпірному рівні, розташований в балці Ситникова, басейн ріки Сухий Торець, біля села Микільське на території Христищанської сільської ради Слов'янського району для риборозведення.

За умовами п.2.1. договору за користування водного об'єкту Орендар сплачує орендну плату за водне дзеркало у розмірі 60 гривень за 1га на рік, що становить 48 гривень 00 копійок, встановлену сторонами згідно конкурсних пропозицій. Плата за оренду водного об'єкта надходить до державного бюджету, рівними частками щоквартально не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим кварталом.

Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції за відповідний період (п.2.2 договору).

Пунктом 3.5. договору передбачено право Орендодавця виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання у випадку порушення Орендарем умов договору та невиконання розпорядження голови райдержадміністрації, нецільового використання чи невикористання за призначенням водойма протягом року з дня набуття права користування, або створення в результаті діяльності загрози навколишньому природному середовищу, іхтіофауні, пошкодження гідротехнічних споруд з відшкодуванням за рахунок Орендаря збитків та витрат.

Цей договір укладено строком на 10 років (п.5.1 договору). Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств.

До укладеного договору 10 червня 2008р. між сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі, відповідно до якого Слов'янська районна державна адміністрація, в особі заступника голови райдержадміністрації Бахмутченка Юрія Івановича передає у платне строкове користування ставок розташований в балці Ситникова, басейн річки Сухий Торець, площею водного дзеркала 0,8 га, об'ємом 7,0 тис. куб.м. при нормальному підпірному рівні, біля села Микільське на території Хрестищенської сільської ради Словянського району, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 приймає.

Згідно інформації Слов'янського міжрайонного управління водного господарства №243 від 09.06.2015р. в порушення законодавчих норм та умов Договору, орендарем протягом більш ніж як 2 роки не сплачувалась орендна плат за користування водним об'єктом.

Відповідно до умов п.3.5.2 договору, Орендодавець має право розірвати договір достроково у разі не укладення Орендарем у шестимісячний термін договору оренди земель водного фонду.

За інформацією Слов'янської райдержадміністрації №01-0428-35 від 06.04.2015р., встановлено, що договір оренди водного об'єкту між сторонами не укладався.

Листом №01-35-0347 від 08.04.2013р. позивач повідомив відповідача, що у зв'язку з невиконанням зазначених договірних зобов'язань, позивачем прийнято рішення про розірвання договору надання водних об'єктів загальнодержавного значення, яке надано у тимчасове користування на умовах оренди. Який був отриманий відповідачем 19.04.2013р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до приписів передбачених ст.121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді, у випадках передбачених законом. Безпосередньо до господарського суду право звернення прокурора передбачено пунктом 3 частини 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідні ради є органами самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади.

Положеннями статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" управління об'єктами житлово-комунального господарства віднесено до власних повноважень органів місцевого самоврядування. Виконання органами місцевого самоврядування власних повноважень здійснюється у тому числі через створені ними підприємства.

Вказані обставини підтверджують правомочність звернення Слов'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Слов'янської райдержадміністрації до суду з вимогами про захист відповідних інтересів держави.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, відповідно до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, згідно вимог передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 ГК України, цими нормами встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК України та ст.174 ГК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно приписів ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнута згода.

Частиною 3 статті 180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно вимог статті 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди; строк, на який укладається договір оренди; орендна плата.

Згідно з положеннями статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 285 Господарського кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Водночас, на спірні правовідношення поширюється також дії спеціального закону, а саме Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до вимог передбачених статтями 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що істотною умовою договору є - орендна плата.

Приписами частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено обов'язки орендаря, де зазначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених статтею 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Зазначеній нормі повністю відповідає пункт п.2.1. договору, у відповідності до якого відповідач повинен був сплачувати орендну плату щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим кварталом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 108 грн. 00коп. за договором оренди від 11 червня 2008р. суд зазначає наступне.

Будь-яких документів у підтвердження відсутності заборгованості відповідачем надано не було, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості 108грн.00коп. є доведеними, обґрунтованими матеріалами справи, а також такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди від 11 червня 2008р., що належить до державної власності суд зазначає наступне.

За змістом ст.610 ЦК України невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

При цьому, згідно вимог передбачених ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Приписами п.3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» визначено, що з урахуванням частини другої статті 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002) приписи статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Відповідно до вимог частини першої ст.284 ГК України, частини першої статті 10, частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата віднесена до істотних умов договору оренди, а обов'язок з її сплати є основним обов'язком орендаря, а відтак несвоєчасне та не в повному обсязі внесення орендної плати є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Факт порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати підтверджується матеріалами даної справи. При цьому дані порушення за висновком суду є систематичними.

За приписами частини 3 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін, договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

В силу приписів частини 2 ст.9 ЦК України спеціальна норма частини 3 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є такою, що встановлює особливості регулювання майнових (в даному випадку орендних) відносин суб'єктів господарювання, пов'язаних з достроковим розірванням договору оренди державного та комунального майна, підлягає переважному застосуванню перед нормами статей 782, 783 ЦК України, які відповідно містять загальне регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем умов договору від 11 червня 2008р. нерухомого майна, що належить до державної власності в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів підтверджений, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору оренди також підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог передбачених частиною 1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Виходячи з положень ст.173 ГК України та статей 11, 509 ЦК України, припинення зобов'язання зумовлює і припинення існування підстави для відповідного права, зокрема - для подальшого перебування у відповідача майна, отриманого за договором оренди.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення заборгованості та розірвання договору оренди викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012р. по справі № 5021/966/2011.

Відповідно до приписів ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до вимог передбачених пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду зазначеної справи відповідачем належним чином не спростовано вимоги позовної заяви.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, за змістом ст.84 Господарського процесуального кодексу України у рішенні за результатами розгляду позову про зобов'язання виконати певну дію (в даному випадку - звільнити об'єкт оренди) суд має вказати строк вчинення відповідної дії.

Враховуючи, що такий строк умовами договору не визначений, суд дійшов висновку про необхідність встановлення строку вчинення відповідних дій протягом 20 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Враховуючи викладене, з'ясувавши всі обставини та дослідивши всі надані докази суд дійшов до обґрунтованого висновку в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди та повернення нерухомого державного майна.

За приписами пункту 2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Пунктом 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» визначено, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно ст.49 ГПК України.

На підставі вимог передбачених ст.ст.121, 129 Конституції України, п.п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», пунктами 3.1., 5.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», п.2.11, п.4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», ст.ст. 2, 3, 10, 18, 19, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст.9, 11-16, 202, 509, 530, 610-612, 626, 629, 632, 638, 759, 761, 762 ЦК України, ст.ст.20, 67, 173, 174, 180, 284, 285 ГК України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6, 12, 15, 20, 22, 28, 29, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85, 111-28 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги В.о. Слов'янського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Слов'янської районної державної адміністрації, м. Слов'янськ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Микільське, Слов'янський район про стягнення заборгованості в розмірі 108,00грн., розірвання договору про надання водних об'єктів загальнодержавного значення у тимчасове користування на умовах оренди від 11.06.2008р, задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Микільське, Слов'янський район (84152, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь державного бюджету України, Стягувач - Слов'янська районна державна адміністрація (84100, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Жовтневої Революції, 45,) заборгованість в сумі 108,00грн.

Розірвати договір оренди 11 червня 2008 року. майна, що належить до державної власності, укладений між Слов'янською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Стягнути з та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. (84152, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь державного бюджету витрати по сплаті судового збору в сумі 3045,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.07.2015р.

Суддя С.В. Тоцький