ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р. Справа № 909/652/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Калашник В. О. ,

при секретарі судового засідання Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Ліс",

вул. Шашкевича, 30, смт. Брошнів-Осада, Рожнятівський район, Івано-

Франківська область,77611

до відповідача: Перегінської селищної ради

вул. Сагайдачного, 26, смт.Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська

область,77662

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,

Закрите акціонерне товариство "Житняк"

вул. М.Раскової, 19, м. Київ, 02002

про визнання права власності на об"єкт нерухомого майна , а саме: будівлю залізничної станції, загальною площею 103,6 кв. м., , яка знаходиться за адресою : вул. Сагайдачного, 140-б, смт. Перегінськ, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

за участю представників сторін:

Від позивача: Родіков І. С. - адвокат, (довіреність №НАВ 415877 від 18.09.14 )

Від відповідача представники не з'явилися.

Від третьої особи представники не з"явилися.

Встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпати-Ліс" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про визнання права власності на об"єкт нерухомого майна , а саме: будівлю залізничної станції загальною площею 103,6 кв. м., яка знаходиться за адресою : вул. Сагайдачного, 140-б, смт. Перегінськ, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, загальною площею 103,6 кв. м., вартістю 25300грн.

Відповідачем у позовній заяві позивач визначив Перегінську селещну раду.

Як вбачається із змісту позовної заяви, між закритим акціонерним товариством "Житняк" (продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю "СП Карпати-Ліс" (покупець), 26.08.2003 був укладений договір купівлі - продажу за №19а/17а, предметом якого був цілий майновий комплекс вузькоколійної залізниці, вартістю 212500,00грн.

Зазначений цілісний майновий комплекс вузькоколійної залізниці належав продавцю, ЗАТ "Житняк" на підставі свідоцтва про право власності серії АВК №395769, виданого державним нотаріусом другої нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за №Д-123, та було придбано з прилюдних торгів арештованого нерухомого майна згідно акту, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Рожнятівського районного управління юстиції 09.07.2000.

В день укладення договору, продавець передав, а покупець прийняв цілісний майновий комплекс вузькоколійної залізниці, в тому числі і будівлю станції в смт. Перегінськ, на підставі акту прийому-передачі від 26.07.2003.

Вказана будівля станції являє собою нежитлові приміщення, загальною площею 103,6 кв.м., якій Перегінською селещною радою присвоєно поштову адресу: вул. Сагайдачного, 140 б, смт. Перегінськ.

Про те , через зміни в законодавстві щодо декларування готовності зазначеного об"єкта до експлуатації, позивач не має можливості отримати документ, що підтверджує його право власності на вказану будівлю.

Враховуючи викладені обставини, з посиланням на положення ст. 344 та 392 ЦК України, позивач у позовній заяві просить суд визнати за ним право власності на будівлю залізничної станції, загальною площею 103,6 кв.м., вартістю 25300,00грн., яка знаходиться за адресою: вул. Сагайдачного, 140-б, смт. Перегінськ, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Відповідач у своєму відзиві на позов за №554/а-18 від 16.07.15 з позовними вимогами погодився та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на будівлю залізничної станції вузькоколійної залізниці, розташовані за вказаною вище адресою.

Крім цього , у своєму клопотанні за №510/02-18 від 25.06.2015, відповідач просить суд розглянути справу без участі його представника, покладаючись при цьому на розсуд суду.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представника позивача, дослідивши обставини у справі і подані докази в порядку визначеному ст. 43 ГПК України , суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити , приймаючи до уваги наступне:

Обгрунтовуючи підстави визнання права власності на об"єкт нерухомого майна, позивач у позовній заяві послався на положення ст. 344 ЦК України, якою передбачалось, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У позовній заяві позивач вказав, що користується будівлею залізничної станції вузькоколійної залізниці, яка розташована в смт.Перегінськ по вул. Сагайдачного, 140-б на підставі договору купівлі - продажу за №19а/17а від 26.08.2003, укладений між ним , як покупцем та ЗАТ "Житняк" , як продавцем.

Про-те, предметом вказаного договору є цілісний майновий комплекс вузькоколійної залізниці, вартість якого, разом з ПДВ складає 255000 грн.. Однак, договором не визначені окремі об"єкти, та не вказані їхні індивідуальні ознаки.

Відповідно до п.5.1 договору, передача (приймання-здача) товару здійснюється сторонами і оформляється актом прийому-передачі.

В день підписання договору купівлі-продажу за №19а/17а, сторони склали акт прийому передачі , в якому зазначили загальну вартість товару, що передана покупцю згідно договору та визначили його найменування.

Серед найменувань товару в акті вказана будівля станції Перегінськ, проте жодних інших індивідуальних відомостей та ознак товару в акті не визначено і не вказано.

Відповідно до ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Із змісту ст. 344 ЦК України вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, а у даному випадку ним є договір купівлі-продажу від 26.08.03, виключає застосування набувальної давності.

Крім цього, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Доказів щодо здійснення такої реєстрації, позивачем суду не надано , а тому відсутні правові підстави для задоволення позову враховуючи положення ст. 344 ЦК України.

Крім цього, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

Проте, Перегінська селещна рада , яка є відповідачем у даній справі не вважає себе власником спірного майна та не є його власником.

Ще, як на одну із підстав для визнання права власності на будівлю залізничної станції вузькоколійної залізниці , що знаходиться за адресою : вул. Сагайдачного, 140-б, смт. Перегінськ, Рожнятівського району, Івано-Франківської області позивач посилається на положення ст. 392 ЦК України, якою визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Метою використання вказаного позову є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально визначеного майна, власником якого є позивач, або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше ним втрачений. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який повинен підтвердити на явність у позивача права власності на відповідне майно.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник індивідуально визначеного майна, право якого оспорюється або не визнається іншою особою, з якою власник не перебуває у зобов'язальних відносинах, або власник, який втратив документ, що засвідчує його право власності на майно.

Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

Умовою задоволення позову про визнання права власності на майно на підставі ст. 392 ЦК України, є наявність у позивача доказів, що підтверджують його право власності на майно.

З правового аналізу наведеної вище норми закону вбачається, що застосування її можливе лише у випадках невизнання права власності позивача на індивідуально визначене майно, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності на майно.

Документами, що підтверджують право власності на об"єкт нерухомого майна можуть бути , зокрема, договір купівлі-продажу, засвідчений нотаріально.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, укладений між сторонами нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу №19а/17а передбачає продаж цілісного майнового комплексу вузькоколійної залізниці, загальною вартістю разом з ПДВ складає 255000грн.

В договорі не вказані індивідуальні ознаки проданого майна, а тому суд не має можливості визначити, чи набув позивач право власності на будівлю залізничної станції загальною площею 103,6 кв. м., вартістю 25300,00грн., яка знаходиться за адресою : вул. Сагайдачного, 140-б, смт. Перегінськ, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Інших правовстановлюючих документів позивач суду не подав.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Крім цього, вказаний у позовній заяві відповідач не оспорює право позивача на належне йому майно, яке є предметом спору у даній справі.

Таким чином, у суда відсутні правові підстави для задоволення позову на підставі ст. 392 ЦК України, а тому у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного , у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 184 , 344 , 392 ЦК України , керуючись ст. 33 , 34, 43, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Ліс" до відповідача, Перегінської селищної ради про визнання права власності на об"єкт нерухомого майна , а саме: будівлю залізничної станції загальною площею 103,6 кв. м., яка знаходиться за адресою : вул. Сагайдачного, 140-б, смт. Перегінськ, Рожнятівського району, Івано-Франківської області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.15

Суддя Калашник В. О.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Попович В. В. 03.08.15