ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.15р. Справа № 904/4242/15

За позовом Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "ГІРНИЧОДОБУВНА ПРОМИСЛОВІСТЬ"

про стягнення 75 515,28 грн. плати за користування ваганами

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Тарарук Л.Р., довіреність №Ню-17 від 02.01.15р.

Відповідача - Бобров В.В., довіреність №9 від 14.01.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 75 515,28 грн. плати за користування ваганами.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що відомості плати за користування вагонами, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх вимог, складені з численними помилками та грубими порушеннями чинного законодавства, а факти, викладені в цих документах не відповідають дійсності, вони, на думку Відповідача, не можуть бути належними доказами, які б засвідчували обставини та були підставами для матеріальної відповідальності Відповідача. До того ж, Відповідач заявив, що Позивачем пропущений строк позовної давності, визначений ч. 5 ст.315 ГК України. Наведені Позивачем причини пропуску строку не можуть визначатись поважними і бути підставою для його поновлення.

Позивач вважає заперечення Відповідача безпідставними, виходячи з наступного: Відповідач вказує, що підставою для підписання відомостей плати за користування вагонами із запереченнями та, як наслідок, відмовою від проведення плати є невідповідність обставин, зазначених в документах, зокрема щодо пред'явлення до підписання документів за одним фактом затримки різним повноважним представникам. При цьому, представником ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" не взято до уваги вимог ст.239 ЦК України, згідно з якою правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. З огляду на вказане, беручи участь у засвідченні фактів затримки певних вагонів і Свідерський В.Д., і Свідерська Я.С. (представники Відповідача) створюють цивільні права та обов'язки для юридичної особи, яку вони представлять, а не особисто для кожного з них. Тому засвідчення фактів початку та закінчення затримки повноважними представниками юридичної особи, підписання ними інших документів здійснюється від імені юридичної особи і, відповідно, створює для неї певні правові наслідки. Відсутність злагодженої роботи між працівниками ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" не звільняє останнє від нарахування плати за користування вагонами. Крім того, Відповідач не інформував станцію Бучач про режим роботи його повноважних представників. Жодним із наведених у відзиві аргументів не заперечуються самі факти затримки вагонів.

Щодо пропущення Позивачем строку позовної давності, то відповідно до ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. До часу перерахування коштів на рахунок ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" у залізниці були відсутні підстави для стягнення плати за користування, оскільки була відсутня заборгованість і, як наслідок, предмет спору. Так, відповідно до ст.54, 55 ГПК України позовна заява повинна містити ціну позову, яка визначається стягуваною сумою. Визначити розмір позовних вимог до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3311/14 неможливо, як і стягувати вказані кошти в подвійному розмірі (до повернення їх ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість"). Так, ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" зверталося із позовом до залізниці про стягнення 93 025,92 грн., судом позовні вимоги задоволено частково на суму 75 515,28 грн., стягнення залізницею коштів у іншій частині Позивач вважає правомірним.

В засіданні 01.07.15р. оголошено перерву до 20.07.15р.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.13р. залізницею (Позивачем) з Відповідачем укладено договір про подачу та забирання вагонів ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" при станції Бучач Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", яким визначено порядок подачі, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під'їзної колії, яка належить залізниці та примикає через стрілку №10 до колії станції Бучач і обслуговується локомотивом залізниці, користувачеві - ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість". За умовами вказаного договору вагони на під'їзну колію подаються після повідомлення, яке передається по телефону із записом повідомлення в книгу форми ГУ-2, загальна кількість вагонів, які передаються на під'їзну колію однією групою не більше 12 одиниць, максимальна переробна спроможність вантажних пунктів по навантаженню: відсіву або доломіту - 1 вагон, час - 25 хвилин, розмір подачі - 6 вагонів; доломіту - 1 вагон, час-25 хвилин, розмір подачі 6 вагонів.

За умовами договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №25 від 30.01.13р. між залізницею та вантажовласником здійснюється електронний документообіг.

В квітні-червні 2014р. на адресу Відповідача масово надходили власні порожні вагони під навантаження за повними перевізними документами, як вантаж на своїх осях. Про прибуття вагонів на станцію Бучач повідомлено повноважного представника одержувача, про що зроблено запис у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження.

Враховуючи обмежену переробну спроможність під'їзної колії вантажовласника, вагони затримувалися на місцях загального користування в очікуванні звільнення фронтів навантаження. Про затримку вагонів Позивачем складалися акти загальної форми, у яких зазначено про участь у складенні представника Відповідача (Свідерського В.Д. чи Свідерської Я.С.). Однак, останні відмовлялися від підписання актів, про що Позивачем складалися акти загальної форми. Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Мінстансу України №334 від 28.05.2002р., акти загальної форми підписуються особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Всього за затримку зазначених вагонів в очікуванні подачі під навантаження з вини Відповідача протягом квітня - червня 2014р. станцією Бучач нараховано плату за користування вагонами в сумі 69 902,64 грн. Також, відповідно до відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу №28050278 за 28.05.14р. та відомістю плати за користування вагонами №28069004 Відповідачеві нараховано 5 612,64 грн. плати за маневрову роботу. Підставою для нарахування маневрової роботи на під'їзній колії Відповідача було письмове замовлення останнього від 28.02.14р. Розміри та порядок нарахування плати за подачу та забирання вагонів та збору за маневрову роботу визначено за Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженим наказом Мінтрансзв'язку України від 26.03.09р. №317. Всього нараховано 75 515,28 грн.

Відповідно до договору про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №25 від 30.01.13р., для проведення розрахунків і обліку сплачених сум Залізниця відкрила для Вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням семизначного коду №7410165. Протягом квітня-червня 2014р. з попередньої оплати, внесеної Відповідачем, Позивачем списано суму плати за користування та зборів за подачу забирання та маневрову роботу на загальну суму 93 025,92 грн.

За даними Позивача, підтвердженими Відповідачем, 08.09.14р. ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом до Залізниці про стягнення на його користь 93 025,92 грн. безпідставно списаних з нього коштів, оскільки платежі стягувалися на підставі документів, підписаних представниками товариства із зауваженнями. Рішенням Господарським судом Львівської області від 13.11.14р. у справі №914/3311/14 позовні вимоги задоволено частково: із залізниці стягнуто 75 515,28 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, апеляційна інстанція залишила вказане рішення без змін. Судами винесено зазначені рішення у зв'язку з тим, що залізницею порушено порядок безспірного списання коштів із особового рахунку платника. 23.03.15р. відокремленим підрозділом "Тернопільська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" на виконання вказаного рішення - перераховано на рахунок виконавчої служби стягнуті на користь ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" кошти в сумі 75 515,28 грн. та сплачений судовий збір (платіжне доручення №497 від 23.03.15р.).

Відповідно до п. 5.1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/225 29.09.2008 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженнями, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що проводили розрахунки. У разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

З особового рахунку ТОВ ВК "Гірничодобувна промисловість" станцією Бучач без дотримання встановленого порядку списано за відомостями плати за користування, вагонами підписаними Відповідачем із застереженнями, плату за користування вагонами в розмірі 69 902,64 грн. (разом з ПДВ). Крім того, Відповідач підписав із застереженням відомість плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу №28050278 за 28.05.14р. та відомості плати №28069004, в яких не погоджується із нарахуванням плати за подачу та забирання вагонів на під'їзну колію та збору за маневрову роботу на суму 5 612,64 грн. (разом з ПДВ), яка також списана з попередньої оплати.

У позовній заяві Позивач вказав, що оскільки тривав судовий розгляд справи про повернення платежів та до 23.03.15р. списані із особового рахунку кошти перебували на рахунку залізниці, були відсутні підстави для звернення із вимогою про стягнення вказаних платежів у судовому порядку. На підставі викладено, керуючись ч. 5 ст. 265 ЦК України просив суд визнати поважними причини пропущення позовної давності та захистити порушене право залізниці.

Загальна сума нарахованих залізницею платежів, які на сьогоднішній день Відповідачем не оплачені в сумі 75 515,28 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Пунктами 46, 47, 119, 125 Статуту залізниць України (далі Статут) визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасне забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.

При цьому, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до Правил оформлення перевізних документів. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за первинними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагону (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт, тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у п.14 розділу 2 Тарифного керівництва 1.

Отже, порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", який залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення і видати його одержувачеві, зазначеному в накладній. До того ж, пункт 6.2 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів передбачає, що місячне планування перевезень вантажів у власних вагонах здійснюється відправником за окремим замовленням та за погодженням з власником вагонів. Залізниця затверджує плани перевезень у власних вагонах, які попередньо погоджені відправником із власником вагонів. Таким чином, забезпечення вантажовідправників власними вагонами здійснює власник вагонів на підставі укладених ним з вантажовідправником договорів без участі залізниці.

Згідно з п. 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами.

Під користуванням вагонами (контейнерами) слід розуміти використання відповідного рухомого складу залізниці певним суб'єктом господарської діяльності, у тому числі власником залізничної під'їзної колії, який безпосередньо приймає вагони (контейнери) від залізниці для виконання подальших операцій з ними, а потім повертає їх залізниці.

Час користування, за який цим суб'єктом господарської діяльності вноситься відповідна плата, визначається від моменту прийняття вагонів (контейнерів) від залізниці до моменту їх повернення залізниці.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності:…

затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства;…

в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта (п. 3 Правил складання актів).

Згідно з п.8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника, залізниця складає акт загальної форми (ГУ-23), який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені п. 121 Статуту та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами і є вичерпними, це ж зазначено у листі Вищого господарського суду України від 29.11.2007р. за № 01-8/917 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства".

Згідно з п. 16 Правил вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами). Причина звільнення від плати за користування вагонами і контейнерами зазначається у графі "Примітки" відомості плати за користування вагонами (контейнерами).

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, яким передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідач не надав суду достатніх і допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б були підставою для звільнення його від сплати виставлених залізницею платежів. Також у актах загальної форми, якими засвідчувалися факти затримки вагонів з вини Відповідача, представники Відповідача не зазначили причини не підписання цих актів, а також не зазначили обставин, які б могли свідчити про відсутність вини вантажоодержувача у затримці вагонів. Факт відмови представників Відповідача від підписання актів загальної форми щодо затримки вагонів зафіксовано у відповідних актах загальної форми, що відповідає чинному законодавству. Також суд погоджується з позицією Позивача щодо повноважень представників Відповідача, оскільки вона відповідає вимогам чинного законодавства, до того ж Відповідач не надавав Позивачеві графіку роботи своїх представників, тому посилання Відповідача на те, що у актах загальної форми Позивачем зазначено не того представника, судом не приймається.

Разом з тим, суд бере до уваги, що Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Відповідно до ч. 2 ст.9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними відносно норм Цивільного кодексу України. Це стосується і положень про позовну давність.

Згідно з ч. 5 ст. 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають зі ст. 137 Статуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись до суду з даним позовом, Залізниця пропустила шестимісячний строк.

Відповідач заявив про застосування позовної давності, передбаченої ст. 315 ГК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Наведені Позивачем причини пропуску позовної давності та його клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності судом не приймаються, оскільки чинним законодавством не надано Залізниці права самостійно списувати кошти з рахунків платників на ТехПД за наявності їх застережень у відомостях плати, а тому самостійне, без згоди платника списання коштів з його рахунку й, таким чином, "відсутність боргу" платника не може розцінюватись як правомірні дії залізниці, про що вона не могла не знати (повинна була знати), списуючи зазначені кошти.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із-за пропуску Позивачем строків позовної давності для звернення з позовом.

Згідно зі ст. 49 ГПК України, господарські витрати слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 32, 33, 34, 43, 45, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Господарські витрати покласти на Позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Суддя С.Г. Юзіков

Рішення підписане_____________