ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.07.2015 Справа № 907/757/15

Розглянувши матеріали справи

За позовом Прокурора Міжгірського району, смт. Міжгір'я

в інтересах держави в особі

Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород,

Міжгірської районної державної адміністрації, смт. Міжгір'я,

Державного підприємства „Міжгірське лісове господарство", смт. Міжгір'я

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ „Орус", м. Львів

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Головне управління Держземагенства в Закарпатській області, м. Ужгород

Про визнання незаконними та скасування розпоряджень Міжгірської РДА №183 від 14.07.2011, №252 від 18.10.2011 та №292 від 17.11.2011, визнання недійсними договорів земельного сервітуту від 12.12.2011 та зобов'язання ТОВ „Орус" повернути земельну ділянку в урочищі „Сухарець" та „Шутин" загальною площею 0,5137 га Державному підприємству „Міжгірське лісове господарство",

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від прокуратури - Машкаринець Т.М., прокурор відділу прокуратури

Закарпатської області

від позивача (Закарпатської обласної державної адміністрації) - не з'явився;

від позивача (Міжгірської районної державної адміністрації) - не з'явився;

від позивача (ДП „Міжгірське лісове господарство") - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Прокурор Міжгірського району, смт. Міжгір'я звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород, Міжгірської районної державної адміністрації, смт. Міжгір'я, Державного підприємства „Міжгірське лісове господарство", смт. Міжгір'я, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ „Орус", м. Львів, про визнання незаконними та скасування розпоряджень Міжгірської РДА №183 від 14.07.2011, №252 від 18.10.2011 та №292 від 17.11.2011, визнання недійсними договорів земельного сервітуту від 12.12.2011 та зобов'язання ТОВ „Орус" повернути земельну ділянку в урочищі „Сухарець" та „Шутин" загальною площею 0,5137 га Державному підприємству „Міжгірське лісове господарство", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Головного управління Держземагенства у Закарпатській області, м. Ужгород,

До початку судового засідання Прокуратура Міжгірського району надіслала суду заяву - факсограму від 28.07.2015, в якій просить суд позов залишити без розгляду на підставі п.1.ч.1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Дану заяву обґрунтовує тим, що прокурором при формуванні позовної заяви та написанні суб'єктного складу сторін, помилково у перелік позивачів включено Міжгірську районну державну адміністрацію, яка згідно предмету даного спору та позовних вимог є відповідачем.

Стверджує, що прокурором невірно зазначено позивача, як орган уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме Міжгірську РДА, а тому відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 23.03.2012, просить позов залишити без розгляду.

До початку судового засідання Міжгірська районна державна адміністрація Закарпатської області (позивач в інтересах якої звернувся прокурор) надіслала суду заяву від 28.07.2015 №01-40/1361, в якій позовні вимоги не підтримує, вважає оспорювані розпорядження прийняті у відповідності до чинного законодавства України, а вимоги прокуратури такими, що не відповідають дійсності. Просить позов залишити без розгляду.

ДП „Міжгірське лісове господарство" (позивач в інтересах якого звернувся прокурор) надіслало суду заяву від 28.07.2015 № 409, де зазначає, що підприємство жодних претензій до ТОВ „Орус" немає, проти позову заперечує. Стверджує, що договір на встановлення земельного сервітуту укладений згідно законодавства та виконується справно. Просить суд позов залишити без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю НВФ „Орус" (відповідач у справі) надіслало суду клопотання від 28.0.72015 № 271-15, в якому зазначає, що прокурор неправильно визначив позивача у справі та просить позов залишити без розгляду на підставі п.1ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

Двадцять дев'ятого липня 2015 року третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Головне управління Держземагенства в Закарпатській області надіслала суду письмові пояснення №31-7-0.10-7670/2-15, де вказує, що позов Прокурора Міжгірського району є безпідставним та таким, що не ґрунтується на дійних обставинах справи. Проти позову заперечує повністю та просить суд відмовити у позові повністю.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 15.07.2015 порушено провадження по справі № 907/757/15 за позовом Прокурора Міжгірського району, смт. Міжгір'я в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, м. Ужгород, Міжгірської районної державної адміністрації, смт. Міжгір'я,

Державного підприємства „Міжгірське лісове господарство", смт. Міжгір'я, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ „Орус", м. Львів, про визнання незаконними та скасування розпоряджень Міжгірської РДА №183 від 14.07.2011, №252 від 18.10.2011 та №292 від 17.11.2011, визнання недійсними договорів земельного сервітуту від 12.12.2011 та зобов'язання ТОВ „Орус" повернути земельну ділянку в урочищі „Сухарець" та „Шутин" загальною площею 0,5137 га Державному підприємству „Міжгірське лісове господарство", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Головного управління Держземагенства у Закарпатській області, м. Ужгород.

У процесі судового розгляду спору, суд прийшов до висновку, що позов належить залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Звертаючись з даним позовом до суду прокурор Міжгірського району визначив позивачів за захистом порушених прав і охоронюваних законом інтересів яких він звернувся до суду Закарпатську обласну державну адміністрацію, м. Ужгород, Міжгірську районну державну адміністрацію, смт. Міжгір'я та Державне підприємство „Міжгірське лісове господарство", смт. Міжгір'я.

Разом з тим, предметом спору у даній справі є визнання незаконними та скасування розпоряджень Міжгірської РДА №183 від 14.07.2011, №252 від 18.10.2011 та №292 від 17.11.2011, визнання недійсними договорів земельного сервітуту від 12.12.2011 та зобов'язання ТОВ „Орус" повернути земельну ділянку в урочищі „Сухарець" та „Шутин" загальною площею 0,5137 га Державному підприємству „Міжгірське лісове господарство".

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу (ст. 21 ГПК України).

Важливим елементом у даному приписі процесуального закону є наявність у суб'єкта звернення (позивача) комплексу конкретно визначених суб'єктивних прав і обов'язків, які закріплені за відповідним суб'єктом нормами права (відповідного правового статусу). У випадку відсутності у позивача відповідного правового статусу є неможливим не тільки захист цього правового статусу (в силу відсутності самого суб'єктивного права на захист), а неможливим є саме порушення прав позивача (у зв'язку із відсутністю суб'єктивних прав та обов'язків у оспорюваних відносинах).

Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

У рішенні Конституційного суду України від 04.04.1999 №3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) зазначено наступне. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах і є фактично позивачем у справах, порушених за позовною заявою прокурора.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Тобто законодавцем визначено, що при вирішенні справ даної категорії, судам необхідно з'ясовувати обсяг компетенції, прав та обов'язків саме особи (позивача), чиї права або інтереси порушено оскаржуваним правовим актом індивідуальної дії.

Згідно з частиною другою статті 29 Господарського процесуального кодексу України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України.

При цьому, якщо прокурор у позовній заяві не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 названого Кодексу (Постанова, Пленум Вищого господарського суду України, від 23.03.2012, № 7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам").

У даному випадку, враховуючи вищенаведені правові позиції Вищого господарського суду України та положення процесуального закону, заявлений предмету спору, визначення прокурором - Закарпатську обласну державну адміністрацію, м. Ужгород, Міжгірську районну державну адміністрацію, смт. Міжгір'я та Державне підприємство „Міжгірське лісове господарство", смт. Міжгір'я, як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та необхідність захисту їх інтересів, даний позов розцінюється судом як такий, що належним чином не обґрунтований.

У даному спорі права чи законні інтереси вказаних позивачів не порушено, а навпаки, як зазначає і сам прокурор, Міжгірська районна державна адміністрація, згідно предмету даного спору та позовних вимог, має бути відповідачем у справі.

Таким чином позивач, визначений прокурором, є «неналежними позивачами», тобто суб'єктами, права яких у даних спірних відносинах не можуть бути порушені (або не порушуються).

З огляду на викладене позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її винесення.

Суддя Л.М. Якимчук