ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Справа № 922/1794/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

прокурора-Зливка К.О., посвідчення від 06.12.2015 р. № 013733ю,

1-го відповідача-Маринушкіна Л.В.,довіреність від 24.12.2014 р. №08-11/4670/2-14,

2-го відповідача-Фомін Р.Б., довіреність від 16.03.2015 р. № 3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. № 2924Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 24 квітня 2015 року у справі № 922/1794/15

за позовом виконуючого обов'язки прокурора м. Харкова

до 1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Бархани", м. Харків,

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року виконуючий обов'язки прокурора міста Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Бархани", в якій просить: визнати незаконним та скасувати п. 4.2. додатку 1 до рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 29.04.2010 р. № 60/10; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 209281, зареєстрований в Управлінні Державного земельного агентства у м. Харкові; зобов'язати Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Бархани" повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 30,3175 га, кадастровий номер :13:009:0120, у первісному (придатному для використання) стані. Також заявив клопотання про вжиття заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку до вирішення цього позову по суті.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.04.2015 р. у справі № 922/1794/15 (суддя Кухар Н.М.) відмовлено у задоволенні клопотання про вжиття заходів по забезпеченню позову, з посиланням на недоведеність того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення у даній справі. У позові відмовлено повністю, з посиланням на сплив строку позовної давності.

Заступник прокурора Харківської області звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що порушення порядку передачі Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Бархани" земельної ділянки площею 30,3175 га, кадастровий номер :13:009:0120, були виявлені прокуратурою м. Харкова в лютому 2015 р., в ході вивчення правомірності передачі земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова, в т.ч. й спірної земельної ділянки. При цьому, сам факт присутності на пленарному засіданні сесії Харківської міської ради від 29.04.2010 прокурора м. Харкова Поповича Є.М. не може слугувати підставою для початку перебігу строку позовної давності та обізнаності щодо існуючих порушень, так як дослідження документів та матеріалів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення, у тому числі статуту, реєстраційної справи ОК «ЖБК «Бархани», інформації щодо його засновників тощо, на зазначеному засіданні не здійснювалося.

Тому, як стверджує прокурор, висновок суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності є безпідставним.

Також прокурор зазначає, що Обслуговуючий кооператив « ЖБК Бархани» було створено всупереч вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу України і статут ОК «ЖБК Бархани» не відповідає вимогам Примірного статуту.

Разом з цим, Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК «ЖБК «Бархани» відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту, чого здійснено не було.

Крім того, зазначає, що ОК «ЖБК «Бархани» фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є лише обслуговуючим кооперативом, що відображено в пункті 1.2 його статуту та підтверджується фактом того, що він не розпочав будівництво об'єкту нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці (район вулиці Квітучої).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.06.2015 р.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2014 р., у зв'язку з відпусткою судді Хачатрян В.С., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2012 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що у разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 р. розгляд справи було відкладено на 16.07.2015 року на 11:00 год.

У судовому засіданні 16.07.2015 року було оголошено перерву до 12:00 год. 28.07.2015 року.

Перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10703 від 16.07.2015 р.) та його представник у судових засіданнях 23.06.2015 року, 16.07.2015 року та 28.07.2015 року не погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 29.04.2010р., починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні і у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.04.2013 р.

Також зазначає, що Харківська міська рада не здійснила порушень, оскільки мета ОК «ЖБК «БАРХАНИ», визначена у статуті, відповідає меті ЖБК відповідно до Примірного статуту.

Крім того, вказує на те, що норми статті 133, 135, 137 Житлового кодексу України та Примірного статуту суперечать нормам чинного законодавства , а тому ці норми не повинні застосовуватися при вирішенні даного спору в силу статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Другий відповідач (Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Бархани") у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 9714 від 22.06.2015 р.) та його представник у судових засіданнях 23.06.2015 року, 16.07.2015 року та 28.07.2015 року не погоджується з доводами прокурора, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 29.04.2010р., починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні і у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.04.2013 р.

Також вказує на те, що передача земельної ділянки другому відповідачу відбулася законно в порядку, встановленому діючим законодавством, а відтак доводи прокуратури щодо порушення вимог ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, не відповідають дійсності.

При цьому, зазначає, що процедура організації діяльності і створення житлово-будівельних кооперативів у порядку, передбаченому у ст. 137 Житлового кодексу України та Примірним статутом, на які посилається прокурор у позові, неможлива у зв'язку із відсутністю відповідних органів державної влади та громадських організацій за часів СРСР, на які покладені питання організації та узгодження процедури створення житлово-будівельних кооперативів.

До того ж, норми Житлового кодексу України та Примірного статуту, на які посилається прокурор в позовній заяві, в частині створення житлово-будівельних кооперативів суперечать не тільки Закону України «Про кооперацію», але і Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. № 755-ІУ. Вказаний Закон вже був чинним на дату реєстрації ОК ЖБК «Бархани» та дату прийняття спірного рішення Харківською міською радою та є спеціальним Законом у сфері правовідносин, пов'язаних з реєстрацією будь-якої юридичної особи, в т.ч. ЖБК, у зв'язку з чим саме він має бути застосований у даній справі . При цьому цей Закон не передбачає обмежень щодо вікового цензу, кількості осіб членів кооперативу, наявності житлових потреб тощо, встановлених ЖК України та Примірним статутом.

Крім того, звертає увагу на те, що твердження прокурора про те, що ОК ЖБК «Бархани» є не житлово-будівельним, а обслуговуючим кооперативом, не можуть братися до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» відповідно до завдань та характеру діяльності кооператив може бути обслуговуючим, а за напрямом діяльності - житлово-будівельними. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» ОК ЖБК «Бархани» може бути одночасно і житлово-будівельним і обслуговуючим кооперативом, що не суперечить ані ЖК України, ані Примірному статуту ЖБК, що підтверджується витягом З ЄДРПОУ.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, письмових поясненнях до апеляційної скарги та відзивах на апеляційну скаргу доводи прокурора та першого і другого відповідачів, заслухавши пояснення представника прокурора та першого і другого відповідачів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, прокуратурою міста Харкова встановлено, що п. 4.2. додатку 1 до рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 29.04.2010р. № 60/10 Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Бархани" (2-й відповідач) було надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :13:009:0120), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 30,3175 га для будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів по вул. Героїв Праці (в районі вул. Квітучої) у м. Харкові..

Відповідно до податкової декларації з плати за землю ОК "ЖБК "Бархани" за 2014 рік, нормативно-грошова оцінка 1 кв.м вказаної земельної ділянки складає 685,38 грн., нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки площею 303175 кв.м. складає 207790081,50 грн.

На підставі вищевказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м.Харкові) було видано ОК "ЖБК "Бархани" державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 209281, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16 від 03.09.2010 р.

За результатами вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території міста Харкова, прокуратурою міста Харкова було зроблено висновок про те, що рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 29.04.2010 р. № 60/10 прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186.

З змісту позовної заяви вбачається, що як на підставу позову прокурор посилається на те, що Обслуговуючий кооператив «ЖБК Бархани» було створено всупереч вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу України: список членів кооперативу, затверджений протоколом установчих зборів засновників кооперативу, не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради; кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст. 137 Житлового кодексу; члени кооперативу на момент його створення не потребували поліпшення житлових умов.

До того ж, як вказує прокурор, статут ОК «ЖБК Бархани» не відповідає вимогам Примірного статуту: кооператив має у складі лише 3 члени кооперативу замість мінімальної кількості у 5 членів; п. 5.1. статуту кооперативу передбачає можливість юридичних осіб бути членами кооперативу; п. 5.2. статуту кооперативу передбачає можливість членів кооперативу бути членами кількох кооперативів ; в статуті ОК «ЖБК «Бархани» не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов; два з трьох членів кооперативу були у віці понад 30 років.

Крім того, прокурор у позові зазначає, що ОК «ЖБК «Бархани» фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є лише обслуговуючим кооперативом, що відображено в пункті 1.2 його статуту та підтверджується фактом того, що він не розпочав будівництво об'єкту нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці (район вулиці Квітучої).

Таким чином, за висновком прокурора, Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК «ЖБК «Бархани» відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту, чого здійснено не було, що є підставою для його скасування в частині п. 4.2. додатку 1 до цього рішення, а також для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові, виходив з того, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Таким чином, як зазначив місцевий господарський суд, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 29.04.2010 р., починається саме з дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні і у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.04.2013 р.

Проте, позов про скасування спірного рішення було подано виконуючим обов'язки прокурора міста Харкова до господарського суду лише 25.03.2015р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим у позові слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що невідповідність оспорюваного рішення Харківської міської ради актам цивільного законодавства зводиться до недотримання ОК "ЖБК "Бархани" під час здійснення державної реєстрації вимог чинного законодавства, а саме ЖК УРСР та в частині порушення кількості осіб у складі, порушення вікового цензу для учасників ЖБК, відсутність членів ЖБК на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Слід зазначити, що Закон «Про кооперацію» є спеціальним законом, який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи створення та функціонування кооперації в Україні.

У ст. 7 Закону «Про кооперацію» зазначено, що засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників. Тобто, юридичні особи можуть бути засновниками кооперативу.

При цьому, вказаний Закон не містить жодних обмежень стосовно створення ЖБК в частині наявності житлових потреб засновників або членів, вікового цензу або знаходження на квартирному обліку тощо .

Листом Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва від 03.10.2005 N 8584 визначено, що державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому законом.

Оскільки Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про кооперацію» не встановлено особливостей державної реєстрації житлово-будівельних і гаражних кооперативів, їх реєстрація відбувається в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

При цьому, Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" не містить заборон або обмежень, або умов щодо реєстрації ЖБК наявністю житлових потреб засновників або його членів, вікового цензу тощо, на які вказує прокурор (посилаючись на порушення при створенні другого відповідача норм статей 133, 135, 137 Житлового кодексу України та Примірного статуту).

Положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено підстави та порядок відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи, серед яких, зокрема, вказано невідповідність установчих документів вимогам ч. 3 ст. 8 цього Закону (установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом).

Оскільки державна реєстрація другого відповідача на час розгляду справи не скасована та не визнана недійсною у встановленому законом порядку, суд вважає безпідставними посилання прокурора на незаконність створення ОК «ЖБК «Бархани».

Посилання прокурора на те, що при прийнятті оспорюваного рішення необхідно було з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК «ЖБК «Бархани» відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту не можливо вважатися обґрунтованим, так як прокурор не навів жодної правової норми, яка б зобов'язувала Харківську міську раду здійснювати таку перевірку з урахуванням факту того, що державна реєстрація другого відповідача на час прийняття оспорюваного рішення ради не була скасована , через що її законність не викликала сумнівів.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. № 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Норми Житлового кодексу України та Примірного статуту, на які посилається прокурор в позовній заяві, в частині створення житлово-будівельних кооперативів суперечать Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р. № 755-ІУ, оскільки ці норми передбачають додаткові обмеження щодо вікового цензу, кількості осіб членів кооперативу, наявності житлових потреб тощо, які не є обов'язковими згідно із Законами України «Про кооперацію» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Також, оскільки Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений Постановою Ради Міністрів УРСР (надалі - Примірний статут) та Закон України «Про кооперацію», були прийняті у різних часових межах, то підстав для застосування їх як загального та спеціального закону, або законодавчого і підзаконного нормативно-правового акту, який конкретизує зміст Закону, не вбачається.

Крім того, за перехідними положеннями Закону України «Про кооперацію», Примірний статут не може застосовуватись до відносин, пов'язаних з діяльністю житлово-будівельних кооперативів (ЖБК), оскільки відповідно до ст. 41 означеного Закону, кооперативи та кооперативні об'єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов'язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом.

До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об'єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону, Кабінету Міністрів України протягом року з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Зазначені положення Закону України «Про кооперацію» вказують на те, що Примірний статут не може регулювати діяльність та висувати вимоги до змісту статутів кооперативів, які були створені після набрання чинності Законом України «Про кооперацію».

Тобто, Закон України «Про кооперацію» та Примірний статут не співвідносяться між собою як законодавчий та підзаконний акти, або навпаки і цивільно-правове регулювання відносин, з яких виник спір, здійснюється виключно Законом.

Зазначена правова позиція щодо співвідношення загального та спеціального закону і закону та підзаконного нормативно-правового акту відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в Постанові від 10.04.2007 р. по справі 21-550во06.

Посилання прокурора у позові та в апеляційній скарзі на те, що другий відповідач фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом, не ґрунтується на правових нормах.

Статтею 2 Закону України "Про кооперацію" визначено термін обслуговуючий кооператив, як кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про кооперацію" до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямками діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торгівельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Також, відповідно до п. 3.3.1 "Державного класифікатору України класифікація організаційно-правових форм господарювання", затвердженого Наказом Державногокомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 28.05.2004 р. № 97, кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та (або)юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямками діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм, відповідно до завдань та характеру діяльності кооператив може бути обслуговуючим, а за напрямом діяльності - житлово-будівельними, а тому ОК ЖБК «Бархани» може бути одночасно і житлово-будівельним і обслуговуючим, що не суперечить ані ЖК України, ані Примірному статуту ЖБК.

Крім того, слід зазначити, що згідно статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа; може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пункту 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на звернення до суду з позовом важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення) моменти.

Матеріали справи свідчать про обізнаність прокуратури міста Харкова щодо прийняте рішення Харківської міської ради ще в 2010 році, що підтверджується витягом з протоколу сесії міської ради та супровідним листом Харківської міської ради від 2010 року, згідно з яким прокурору надсилались документи щодо надання другому відповідачу спірної землі.

У зв'язку із обізнаністю заступника прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, а також беручи до уваги припис постанови Верховного Суду України від 29.10.2014 р. № 6-152цс14, всі інші органи прокуратури мали бути обізнаними про прийняття оскаржуваного рішення, оскільки вони становлять єдину централізовану систему, відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру".

Посилання прокурора на те, що він довідався про продаж спірної земельної ділянки під час проведення перевірки у 2015 році, є необґрунтованим, з урахуванням постанови Верховного Суду України № 3-23гс14 від 27.05.2014р., відповідно до якої Верховний Суд дійшов висновку, що перебування прокурора під час пленарного засідання, на якому було прийняте оскаржуване рішення, є початком перебігу строку позовної давності згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, норми якої також розповсюджуються і на звернення прокурора до суду.

Тобто початок строк позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення (ст. 253 ЦК України).

Таким чином, початок перебігу позовної давності щодо оскарження спірного рішення Харківської міської ради від 29.04.2010 р., починається саме з дати прийняття зазначеного рішення. Оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю заступника прокурора міста Харкова ,що перебував на пленарному засіданні, тому беручи до уваги приписи ст.ст. 253, 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження спірного рішення сплинув 25.02.2013 року.

Статтею 6 Закону України «Про прокуратуру» визначені принципи організації і діяльності прокуратури.

Так, згідно із п. 1 ч. 1 цієї статті органи прокуратури України, зокрема: 1) становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Крім цього згідно з п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010, № Згн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів", з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1, 15, 19 - 24 Закону України "Про прокуратуру", було наказано, зокрема:

- Періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Аналогічні обов'язки були передбачені Наказами Генеральної прокуратури України:

- від 12.04.2011 р., № Згн "Про організацію правозахисної діяльності органів

прокуратури України" (п.10);

- від 07.11.2012 р. № Згн «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів» (п. 3.1.).

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду прокурором після спливу трирічного строку позовної давності, а Харківською міською радою було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, що окрім іншого, є підставою для відмови в позові.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Зі змісту рішення господарського суду першої інстанції випливає, що підставою для відмови в позові суд першої інстанції зазначив лише сплив позовної давності, залишивши поза увагою ті підстави відмови у позові, які випливають із суті правовідносин у даній справі, про які було вказано вище колегією суддів.

Разом з цим, у абзаці 6 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 р. N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статей 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 24 квітня 2015 року у справі № 922/1794/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 31.07.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.