ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р. Справа № 923/786/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Борхаленко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Поліпром", м. Дніпропетровськ

до - товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр" м. Херсон

про стягнення 352399 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Солодухін Г.Й., довір. від 10.12.2014 р.

від відповідача - не з'явився

Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Поліпром" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр" (відповідач) суму основного боргу в розмірі 229722,64 грн., втрат від інфляції в розмірі 90223,53 грн., 3% річних в розмірі 3870,17 грн. та пеню в розмірі 28583,47 грн.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові.

Відповідач в засідання суду 23.07.2015р. не прибув з невідомих причин, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою сторін (арк. спр. 183).

Відповідач в судовому засіданні 02.07.2015 р. позовні вимоги не визнав, мотивуючи відсутністю правових підстав для їх задоволення, позовну заяву вважає такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки вважає, що за умовами договору зобов'язаний сплачувати реалізований товар, крім того, зазначив, що не отримував товар 05 та 07 березня 2014 р. за видатковими накладними №№ ПП000001865, ПП, ПП000001866, ПП000001867, ПП000001913, ПП000002161, ПП000002162, ПП000002163, ПП000002164, ПП000003131, ПП000003132 з підписом, зі сторони відповідача, бухгалтером Майчур Е.Н., який не є та ніколи не був працівником відповідача.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Між сторонами 19.11.2013 р. було укладено договір поставки № 149 (далі договір), за умовами якого (п.1.1.) позивач зобов'язався передавати у власність відповідача, а останній приймати та оплачувати даний товар на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, поставка товару здійснюється на підставі заявки покупця, в якій повинно бути вказано: асортимент замовленого покупцем товару, його кількості та необхідний термін поставки.

Відповідно до п. 7.1. Договору, ціна товару визначається згідно специфікації постачальника. Загальна вартість кожної партії товару вказується в видаткових накладних постачальником.

Пунктом 7.3. Договору сторони визначили, що відповідач зобов'язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня.

Відповідно до п. 7.4. Договору, оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, зазначений у розділі 12 даного Договору.

Позивач виконуючи умови договору поставив відповідачу товар у період з 05.03.2014 р. по 29.01.2015 р. на загальну суму 411840,74 грн., що підтверджено видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено часткове повернення товару за накладними від 10.06.2014 № 131004/08502 на суму 367,74 грн., від 18.06.2014 р. № 131004/08634 на суму 499,98 грн., від 18.06.2014 р. № 131004/08852 на суму 7946,82 грн.

Позивач зазначає, що відповідач провів часткову оплату в розмірі 173303,56 грн., тим самим частково погасив суму заборгованості.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати отриманого товару належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 229722,64 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем заборгованості є порушенням господарських зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу збитків від інфляції в розмірі 90223,53 грн. та 3% річних в сумі 3870,17 грн.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення збитків від інфляції в розмірі 90223,53 грн. та 3% річних в сумі 3870,17 грн. відповідають наведеним нормам, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 8.1. договору передбачено, що за невчасну оплату товару відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,2% від вартості неоплаченого товару, але не більше подвійної обліком ставки НБУ за кожен день прострочення.

У зв'язку з несвоєчасними розрахунками відповідача за договором позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 28583,47 грн.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського Кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України", що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі загальної подвійної облікової ставки.

Здійснивши перевірку правильності зазначених нарахувань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом розглянуті та відхилені доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення спірної суми у зв'язку з тим що пунктом 7.3. договору передбачено, що відповідач зобов'язаний оплачувати реалізований ним товар щотижня, а товар на даний час є нереалізованим враховуючи наступне.

Аналіз правовідносин, які існували між сторонами свідчить, що за своєю юридичною природою між ними укладено договір поставки. Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно до приписів статті 655 ЦК України за таким договором продавець передає у власність покупця товар, а останній зобов'язується прийняти його і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Відповідно до видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, позивач передав відповідачу товар у період з 05.03.2014 р. по 29.01.2015 р. на загальну суму 411840,74 грн.

Відповідно до пункту 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що не отримував товар 05 та 07 березня 2014 р. за видатковими накладними №№ ПП 000001865, ПП 000001866, ПП 000001867, ПП 000001913, ПП 000002161, ПП 000002162, ПП 000002163, ПП 000002164, ПП 000003131, ПП 000003132 з підписом, зі сторони відповідача, бухгалтером Майчур Е.Н., який не є та ніколи не був працівником відповідача враховуючи наступне.

З наявних видаткових накладних вбачається, що зі сторони відповідача товар був отриманий, що підтверджується підписами на накладних, завірених печаткою товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр".

Відповідно до пункту 64 Постанови КМУ № 1893 від 27.11.1998 р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на видаткових накладних, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначених печаток, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печаток підприємства, наявний, зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції.

Вищевказана правова позиція підтверджується постановою ВГСУ України від 11.06.2015 р. у справі за № 911/2783/14.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально підтверджені, а отже такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 7048 грн. відшкодовуються йому за рахунок відповідача, з вини якого спір доведено до врегулювання у судовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОптЦентр" (73000, м.Херсон, пр-т 200 р. Херсона, 32, р/р 1401 ф-я АБ "Південний", м. Херсон, МФО 352640, код 37959889) на користь товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Поліпром" (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 5, п/р 1001 в ЗАТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, код 19155069) суму основного боргу в розмірі 229722,64 грн., втрат від інфляції в розмірі 90223,53 грн., 3% річних в розмірі 3870,17 грн., пеню в розмірі 28583,47 грн. та 7048грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя В.П.Ярошенко