КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Справа№ 911/2043/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників:

від позивача - не з'явився.

від відповідача - Дідескуль А.Л.

розглянувши Публічного акціонерного товариства

апеляційну скаргу "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення

господарського суду Київської області

від 10.06.2015 року

у справі № 911/2043/15 (суддя: Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Софія"

про стягнення 97 077 грн. 62 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства "Софія" (08131, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 53-Б, код 32611763) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) - 14 657 (чотирнадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 90 коп. пені, 13 849 (тринадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять) грн. 94 коп. трьох відсотків річних, 7 981 (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 02 коп. інфляційних втрат, 40588 (сорок тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 76 коп. штрафу, 1 941 (одна тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 70 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 20000,00 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення пені в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 р. апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду змінено склад колегії суду.

В судове засідання 28.07.2015 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 28 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Софія" було укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 12/723-ТЕ-17, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання Договору Продавець з жовтня по грудень 2012 року передав, а Покупець отримав природний газ на суму 579 839 грн. 44 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 року на суму 73 592 грн. 75 коп., від 30.11.2012 року на суму 199 607 грн. 17 коп., від 31.12.2012 року на суму 306 639 грн. 52 коп., відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 579839 грн. 44 коп., що підтверджується відповідними довідками, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте вказана сума була перерахована відповідачем з порушення строків оплати поставленого природного газу, в зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 7981 грн. 02 коп. інфляційних втрат та 13849 грн. 94 коп. 3 % річних, 34657,90 грн. пені та 40588,76 штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання за договором, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 7981 грн. 02 коп. інфляційних втрат та 13849 грн. 94 коп. 3 % річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Доводи відповідача в частині спливу строків позовної давності, є безпідставні, оскільки відповідно до п. 9.3. договору строк позовної давності, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Позивач нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в сумі 34657 грн. 90 коп. та штраф в сумі 40588 грн. 76 коп.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі невиконання Покупцем (Відповідачем) умов п. 6.1. Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині правомірності зменшення судом пені, враховуючи положення ст.83 ГПК України. При цьому скаржник вказує на те, що судом безпідставно використано такі свої права на зменшення фінансової санкції, оскільки невірно оцінені обставини щодо матеріального становища боржника, як виняткові.

Суд першої інстанції, зменшуючи заявлену до стягнення пеню, взяв до уваги те, що з урахуванням встановлених судом обставин щодо розміру заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання, стану виконання відповідачем цього зобов'язання, розміру прострочених сум та тяжкого фінансового становища відповідача. На підставі викладених обставин суд дійшов висновку про можливість відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені до 14 657 грн. 90 коп. В позові в частині стягнення 20 000 грн. 00 коп. пені відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зменшення пені з 34657,90 грн. до 14657,90 грн. не відповідає вимогам співрозмірності та не враховує інтереси позивача, що в свою чергу, суперечить принципу рівності сторін в господарському процесі.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

П. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Колегія суддів вважає, що тяжкий фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком в розумінні ст.. 233 Господарського кодексу України та підставою для зменшення неустойки, яка підлягає до стягнення.

В оскаржуваному рішенні жодним чином не вмотивовано, не наведено та необґрунтовано в чому саме полягає винятковість обставин у даній справі.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 20000,00 грн.

Щодо стягнення 7% штрафу то позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 20000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2015 року у справі № 911/2043/15 скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 20000,00 грн. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Софія" (08131, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 53-Б, код 32611763) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) - 34657 (тридцять чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 90 коп. пені, 13849 (тринадцять тисяч вісімсот сорок дев'ять) грн. 94 коп. трьох відсотків річних, 7981 (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 02 коп. інфляційних втрат, 40588 (сорок тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 76 коп. штрафу, 1941 (одна тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 70 коп. судового збору.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Софія" (08131, Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 53-Б, код 32611763) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) - 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

2. Справу № 911/2043/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 29.07.2015 року.