ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р. Справа № 920/127/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В. , суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І.

при секретарі Логвін О.О.

за участю представників:

позивача -Колесник О.В., довіреність № б/н від 19.01.15 р.,

відповідача- Сінько О.А., довіреність № б/н від 07.06.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради, м.Суми (вх.№2655С/3-12)

на рішення господарського суду Сумської області від 18.03.2015 по справі № 920/127/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт", м. Суми,

до Комунального підприємства "Сумижитло", Сумської міської ради м. Суми

про стягнення 788390,60 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" звернулось до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" заборгованість в розмірі 663469,16 грн., яка виникла за період з 01.09.2013 року по 15.10.2013 року (включно), посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору підряду №2 від 01.02.2012 року та договору підряду №300 від 04.06.2013 року.

23.02.2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 713533,68 грн., пеню в розмірі 39329,83 грн., інфляційні втрати в розмірі 54629,76 грн., 3 % річних - 4121,74 грн., а разом всього 811615,01 грн. (а.с. 190 т. 5)

Заявою від 10.03.2015 року представник позивача зменшив розмір позовних вимог, та просив суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 788390,60 грн., з яких: 702127,99 грн. - сума основного боргу, 38677,37 грн. пені, 42531,93 грн. - інфляційні втрати та 3 % річних в сумі 4053,31 грн..

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.03.2015 по справі №920/127/15 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" основний борг у сумі 702127,99 грн., пеню у сумі 38677,37 грн., 3 % річних у сумі 4053,31 грн., інфляційні втрати у сумі 42531,93 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15767,81 грн.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, винести ухвалу про припинення провадження по справі, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинам, якими підтверджується, що підрядником (позивачем) порушено умови договору № 2 від 01.02.2012 року та не надано жодного доказу на підтвердження факту виконання робіт за актами за вересень та жовтень 2013 року, у зв'язку з чим скаржник вважав про відсутність обов'язку відповідача з прийняття та оплати таких робіт.

Крім того, скаржник, посилаючись на порушення позивачем умов договору підряду №300 від 04.06.2013 року щодо своєчасності надання актів і достовірності викладених в них даних та вчасності усунення несправностей, вважав, що підстави для здійснення розрахунків за договорами відсутні, оскільки підрядником (позивачем) порушено умови договору № 300 від 04.06.2013 року що в свою чергу унеможливлює здійснення перевірки КП "Сумижитло" СМР якості і обсягу виконаних робіт та відповідно прийняття цих робіт, що дає підстави вважати такі роботи невиконаними.

До того ж, вважає, що судом першої інстанції взагалі не прийнято до уваги та не спростовано обставин, що свідчать про наявність підстав для припинення провадження у справі у зв'язку з існуванням рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами про той же предмет спору і з тих же підстав, а саме, постанови Вищого господарського суду України від 23.07.2014 року у справі №920/1919/13, постанови Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2014 року та постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2014 року у справі № 920/1958/13.

Згідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями від 20.05.2015 року у даній справі визначено суддею-доповідачем Тарасову І.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.04.2015 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.05.2015 року.

У зв'язку з відпусткою судді-доповідача Тарасової І.В., 20.05.15 проведено повторний авторозподіл справи, за результатами якого справу призначено судді-доповідачу Могилєвкіну Ю.О. та сформовано колегію суддів у складі: Горбачова Л.П. - головуючий суддя, суддя Могилєвкін Ю.О., суддя .Слободін М.М.

У зв'язку з відпусткою судді-доповідача Могилєвкіна Ю.О., 24.06.2015 було здійснено повторний автоматичной розподіл справи за результатами якого, для розгляду справи №920/127/15 було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя доповідач Тарасова І.В., суддя Потапенко В.І.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2015, у зв'язку з відпусткою судді Горбачової Л.П. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Зокрема, позивач вважає безпідставними доводи позивача стосовно відсутності підстав для здійснення розрахунку за договорами підряду №300 від 04.06.2013 та договору підряду №2 від 01.02.2012 через їх не підписання відповідачем, оскільки на його думку, вказані обставини спростовуються тим, що акти виконаних робіт за спірний період направлялись позивачем на адресу відповідача неодноразово, проте були прийняті ним лише 13.11.2014 року та зареєстровані у журналі вхідної кореспонденції КП "Сумижитло" СМР під вх. № 3396/15.01-04 від 13.11.2014 року. Жодних заперечень, зауважень до вищевказаних актів виконаних робіт з приводу неналежного надання послуг у вересні - жовтні 2013 року на адресу позивача від відповідача не надходило, обґрунтована відмова від підписання актів виконаних робіт та безпосередньо самі не підписані акти позивачу відповідачем не направлялися, а тому, посилаючись на приписи ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України, акти виконаних робіт позивач вважав такими, що підписані, а роботи - такими, що прийняті відповідачем.

Також позивач спростовує твердження відповідача щодо наявності підстав припинення провадження у справі, оскільки вважає, що на момент звернення до суду з позовом по справі № 920/127/15, у ТОВ "УкрСумиліфт" виникло право вимоги стягнення заборгованості за виконання робіт (надання послуг) у вересні - жовтні 2013 року по договору підряду № 2 від 01.02.2012 та договору № 300 від 04.06.2013, що пов'язується з належним чином оформленими та направленими позивачем актами виконаних робіт (надання послуг) за спірний період.

22.07.2015 позивач також надав до суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення по справі та зазначав про порушення відповідачем умов договору підряду №2 від 01.02.2012 року в частині необхідності направлення останнім у вересні-жовтні 2013 року на адресу позивача у письмовому вигляді (шляхом листування) оновлених списків будинкових комітетів, ЖБК та ОСББ. Невиконання вказаних вимог з боку КП "Сумижитло" унеможливило погодження з ними актів виконаних робіт.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, надаючи правову оцінку доводам відповідача, викладеним в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 2 ст. 80 ГПК України у зв'язку з існуванням рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами про той же предмет спору і з тих же підстав, а саме, постанови Вищого господарського суду України від 23.07.2014 року у справі №920/1919/13, постанови Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2014 року та постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2014 року у справі № 920/1958/13, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, під час звернення з позовом по справі № 920/1919/13 підставою позову були визначені обставини, з якими позивач пов'язував наявність факту, що підтверджує належне виконання ним договору підряду №2 від 01.02.2012 року, пов'язаних з організацією та виконанням робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчеризації на об'єктах КП "Сумижитло", належне виконання яких за умовами договору пов'язувалось саме із складанням ТОВ "УкрСумиліфт" Актів виконаних робіт(наданих послуг) за серпень-вересень 2013 року. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2014 по справі № 920/1919/13 було встановлено, що матеріали справи не містять належним чином оформлених актів виконаних робіт, а тому в даному випадку позивачем не доведено факту належного виконання робіт за актами за вересень 2013 року, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обов'язку відповідача з прийняття та оплати таких робіт. Крім того, вирішуючи спірні правовідносини по справі № 920/1919/13 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що «відповідно до п.1.1. договору підряду №2 відповідач доручає позивачу, а позивач приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об'єктах відповідача. Тобто даним договором не передбачено виконання робіт з диспетчеризації ліфтів. У свою чергу, відносини, щодо надання послуг з диспетчеризації ліфтів, мають регулюватися іншим договором. Проте, позивач в якості підстав позову в позовній заяві не посилався на будь-який іншій договір, який би стосувався надання послуг з диспетчерського обслуговування ліфтів, а в матеріалах справи відсутні будь-які акти, які б підтверджували надання позивачем послуг з диспетчерського обслуговування ліфтів на об'єктах відповідача у вересні 2013 року на суму 97000 грн.».

Вказані висновки апеляційної інстанції були підтримані постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014 року по цій же справі та встановлено відсутність надання позивачем належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 33,34 ГПК України, які підтверджують виконання ТОВ "УкрСумиліфт" договору підряду № 2 від 01.02.2012 у вересні 2013року.

У свою чергу, підставою позову ТОВ «УкрСумиліфт» про стягнення боргу по справі № 920/1958/13 позивачем були визначені підстави, з якими позивач пов'язував належне виконання ним умов договору підряду №2 від 01.02.2012 року у жовтні 2013 року, що підтверджував направленими на адресу КП «Сумижитло» актів виконаних робіт за жовтень 2013 року. Разом з тим, вирішуючи по суті спір у справі № 920/1958/13, колегія суддів апеляційної інстанції у постанові від 16.04.2014 дійшла висновку, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем направлених ним актів виконаних робіт, отже факт виконання таких робіт у жовтні 2013 року належними доказами позивачем не доведено. Правова позиція суду апеляційної інстанції по вказаній справі була підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 22.07.2014 року.

Підставою позову у даній справі, позивачем були визначені обставини, з якими він пов'язував певну матеріально - правову вимогу до відповідача сплатити вартість виконаних робіт за вересень 2013 року за договорами підряду №2 від 01.02.2012, обґрунтовуючи її тим, що підтвердженням належного виконання робіт у вересні 2013 року по Договору підряду № 2 від 01.02.2012 року є повторно складені реєстри актів виконаних робіт за вищевказаний період у 2-х екземплярах на 42 арк. та, безпосередньо, акти виконаних робіт за вересень 2013 року у 2-х екземплярах на 436 арк. згідно реєстрів актів, а також акти виконаних на підтвердження належного виконання робіт у вересні 2013 року по Договору підряду № 300 від 04.06.2013 року у 2-х екземплярах на 2 арк., та особисто віднесені до канцелярії Замовника представником Підрядника 13 листопада 2014 року, зареєстровані у журналі вхідної кореспонденції КП «Сумижитло» СМР під вх. № 3396/15.01-04 від 13.11.2014 року. таким чином, підставою виникнення права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за виконання робіт (надання послуг) у вересні 2013 року по Договору підряду № 2 від 01.02.2012 року, позивачем визначено підстави належного оформлення актів виконаних робіт (надання послуг) за вересень 2013 року.

У свою чергу, підставами позову у даній справі за договором підряду № 300 від 04.06.2013 позивачем визначено належним чином оформлений акт надання послуг № 3518 від 30.09.2013 року, яким позивач підтверджував факт виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів Підрядником у вересні 2013 року по даному Договору (копія договору і акт долучені до матеріалів справи).

До того ж, підставою на підтвердження належного виконання робіт у жовтні 2013 року по Договору підряду № 2 від 01.02.2012 року позивачем визначені повторно складені реєстри актів виконаних робіт за вищевказаний період та безпосередньо, акти виконаних робіт за жовтень 2013 року, а також акти виконаних робіт у жовтні 2013 року за договором підряду № 300 від 04.06.2013 року, які, за твердженням позивача особисто віднесені до канцелярії Замовника представником Підрядника 13.11.2014 року та зареєстровані у журналі вхідної кореспонденції КП «Сумижитло» СМР під вх. № 3396/15.01-04 від 13.11.2014.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що матеріально-правову вимогу про стягнення суми заборгованості за вказаними договорами за період вересень-жовтень 2013 року позивач пов'язує іншими обставинами, а підстави позову ТОВ «УкрСумиліфт» у справі № 920/127/15 є відмінними від підстав позовів у справах № 920/1919/13, № 920/1958/13, отже обставини припинення провадження у справі, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК у даній справі відсутні.

Досліджуючи матеріали справи та правові підстави виникнення спірних правовідносин, колегія суддів встановила наступне.

Звертаючись до господарського суду, позивач посилався на те, що 01.02.2012 року між КП "Сумижитло" Сумської міської ради (замовник) та ТОВ "УкрСумиліфт" (підрядник) було укладено договір підряду № 2 від (з урахуванням Додаткового договору № 2 від 01.03.2012р.), відповідно до умов якого замовник (відповідач) доручає, а підрядник (позивач) приймає на себе організацію та виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів та систем диспетчеризації на об'єктах замовника (відповідача), визначених додатком № 1 до даного договору, який є невід'ємною частиною договору № 2.

В подальшому перелік ліфтів, які обслуговує позивач збільшувався і змінювався, про що між сторонами укладалися відповідні додаткові договори, а саме, Додатковий договір №8 від 25.06.2013 до договору підряду №2 від 01.02.2012, яким внесено зміни до Додатку №1 до договору підряду №2 від 01.02.2012 та Додатковий договір №9 від 03.09.2013.

Згідно пункту 5.2 додаткового договору № 2 від 01.03.2012 року до договору № 2, яким внесено зміни у розділ 5 даного договору, визначено, що відповідач підписує акти виконаних робіт, подані позивачем, до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Пунктами 5.3, 5.4 додаткового договору № 2 від 01.03.2012 року до договору № 2, яким внесено зміни у розділ 5 даного договору, передбачено, що відповідач здійснює повний розрахунок за виконані роботи до 30 числа поточного місяця в межах коштів, сплачених споживачами, з урахуванням коштів по пільгам та субсидіям, що користуються послугами відповідача на об'єктах, які обслуговував позивач відповідно до умов цього договору. У разі несвоєчасного надання належним чином оформлених актів виконаних робіт, замовник (відповідач) має право на додаткове відтермінування платежу за виконані роботи в 15 банківських днів.

Відповідно до пункту 7.1 договору № 2, договір вступає в силу з 01.02.2012 року і діє до 01.11.2013 року, надалі договір був пролонгований на рік та припинив свою дію 01.11.2014 року.

Матеріали справи також свідчать про те, що 04.06.2013 року між сторонами у справі був укладений договір підряду №300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів, відповідно до умов якого підрядник (позивач) зобов'язався на власний ризик за дорученням замовника (відповідача) та у відповідності з вимогами даного договору виконувати роботи з диспетчерського обслуговування, із встановленим додатком № 1 до договору переліком будинків, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи у розмірах, встановлених додатком №2 до договору. Розрахункова вартість робіт з диспетчерського обслуговування на об'єктах замовника за один місяць становить 97000,38 грн. (разом з ПДВ).(п. 3.1. договору)

Пунктом 5.1 договору № 300 визначено, що відповідач протягом 20 календарних днів після підписання актів виконаних робіт, оплачує виконані позивачем підрядні роботи, шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Зобов'язання замовника (відповідача) прийняти та оплатити виконану позивачем роботу за актом приймання-передачі виконаних робіт передбачено пунктом 2.2.4 вищевказаного договору.

Згідно пункту 9.1 договору №300, даний договір набирає чинності з 04.06.2013р. та діє до 04.06.2014р., а у випадку невиконання або неякісного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань до повного їх виконання , незалежно від дати припинення договору.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що свої зобов'язання за договором підряду №2 від 01.02.2012 він виконав належним чином, надавши у період вересня -жовтня 2013 року послуги по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об'єктах замовника, визначених Додатковим договором №8 від 25.06.2013 та Додатковим договором №9 від 03.09.2013 до договору підряду №2 від 01.02.2012. Окрім того, позивач вказував на те, що, акти виконаних робіт за вересень-жовтень 2013 року за договором підряду №2 від 01.02.2012 у двох екземплярах на 872 арк. згідно реєстрів актів, реєстри актів виконаних робіт за вересень-жовтень 2013 року по цьому ж договору у двох екземплярах на 84 арк., а також акти виконаних робіт за вересень-жовтень 2013 року по договору підряду №300 від 04.06.2013 у двох екземплярах на 4 арк. були особисто віднесені до канцелярії замовника представником підрядника 13 листопада 2014 року, та зареєстровані у журналі вхідної кореспонденції КП "Сумижитло" під вхідним номером №3396/15.01-04 від 13.11.2014 року, що підтверджується відповідною відміткою на екземплярі супровідного листа ТОВ "УкрСумиліфт". Посилаючись на відмову відповідача від прийняття виконаних ТОВ "УкрСумиліфт" підрядних робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів, а також робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів на об'єктах замовника проведених позивачем за договором №2 від 01.02.2012 у період з 01.09.2013-15.10.2013 та виконаних робіт у період з 01.09.2013 по 30.10.2013 за договором №300 від 04.06.2013, а також враховуючи відмову позивача від підписання направлених позивачем актів виконаних робіт, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 788390,60 грн., з яких: 702127,99 грн. - сума основного боргу, 38677,37 грн. пені, 42531,93 грн. - інфляційні втрати та 3 % річних в сумі 4053,31 грн..

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на той факт, що акти виконаних робіт за вересень - жовтень 2013 року за договором підряду №2 від 01.02.2012 та договором підряду №300 від 04.06.2013 надані ТОВ "УкрСумиліфт" через рік після того, як ці роботи виконувались позивачем, що, в свою чергу унеможливлює проведення перевірку їх якості та обсягу, у звязк уз чим вважав, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів фактичного виконання підрядних робіт за вказаними договорами, а відтак у відповідача відсутній обов'язок прийняти та оплатити такі роботи. Крім того, в якості заперечень на викладені позовні вимоги, позивач зазначав, що акти виконаних робіт на об'єктах (будинках), де створені будинкові комітети, ЖБК та ОСББ, подаються підрядником (позивачем) виключно за наявності їх погодження з головами (уповноваженими представниками) будинкових комітетів, ЖБК та ОСББ, як то передбачено умовами п. 5.1. договору підряду №2 від 01.02.2012. Разом з тим, вказані вимоги залишені позивачем без належного виконання.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що за приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

При цьому, місцевий господарський суд вважав, що відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати. Оскільки відповідач жодних заперечень та зауважень до вищевказаних актів виконаних робіт з приводу неналежного надання позивачем послуг у вересні - жовтні 2013 року за договорами підряду № 2 від 01.02.2012 та № 300 від 04.06.2013 відповідачу не надав, обґрунтована відмова від підписання актів виконаних робіт та непідписані акти приймання виконаних робіт підряднику (позивачеві) не направлялись, суд першої інстанції дійшов висновку, що акти приймання виконаних робіт є такими, що підписані, а підрядні роботи за вказаними договорами за період вересень-жовтень 2013 року такими, що прийняті КП "Сумижитло".

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати виконаних робіт, а також враховуючи вимоги, встановлені приписами ст. ст. 526, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України, господарський суд вважав обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 788390,60 грн., з яких: 702127,99 грн. - сума основного боргу, 38677,37 грн. пені, 42531,93 грн. - інфляційні втрати та 3 % річних в сумі 4053,31 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з даними висновками місцевого господарського суду, оскільки судом не надано належної правової оцінки спірним правовідносинам, а також всім доказам в їх сукупності, не досліджено фактичні обставини справи, пов'язані з фактичним виконанням робіт за спірний період, а надано перевагу позиції позивача та прийнято, як достовірний доказ надані ним докази на підтвердження правомірності позовних вимог. Вказані порушення призвели до невірного застосування норм матеріального права та помилкових та неправомірних висновків про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчеризації на об'єктах замовника за договором підряду №2 від 01.02.2012 за період з вересня 2013 по 15 жовтня 2013 року та виконаних робіт у період з вересня 2013 по жовтень 2013 за договором підряду №300 від 04.06.2013 року.

З огляду на ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Положення ст. 626 Цивільного кодексу України передбачають, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів ст. 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у ст. 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу за договором підряду одна сторона (підрядник зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовнику.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника - достроково.

Таким чином, вказаними нормами передбачено, що обов'язок з оплати виконаних робіт законодавець пов'язує саме з двома обставинами: підрядні роботи повинні бути виконані належним чином та у погоджений за домовленістю сторін строк.

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передача робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Так, матеріали справи свідчать про те, що 01.03.2012 р. між сторонами було укладено Додатковий договір № 2 до договору підряду № 2 від 01.02.2012, відповідно до якого сторони визначили порядок подання звітів та здійснення розрахунків за договором № 2 від 01.02.2012, шляхом викладення розділу 5 договору в наступній редакції:

« 5.1. До двадцять дев'ятого числа поточного місяця підрядник зобов'язаний надавати попередній реєстр по нарахуванням за поточний місяць до планово -економічного відділу замовника, який перевіряє врахування підрядником днів простою ліфтів, фактичного виконання технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації, та здійснює відповідні коригування відповідно до п. 3 ч. 2. ст.22 Закону України "Про житлово-комунальні послуга".

Підрядник повинен надати замовнику Акти виконаних робіт побудинково з зазначенням їх вартості, відкоригованої на дні простою ліфтів з врахуванням фактичного здійснення технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації, не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним.

При цьому Акти виконаних робіт на об'єктах (будинках), де створені будинкові комітети, ЖБК та ОСББ, подаються підрядником виключно за наявності їх погодження з головами (уповноваженими представниками) будинкових комітетів, ЖБК та ОСББ.

Замовник шляхом листування постійно надає оновлені списки будинкових комітетів, ЖБК та ОСББ Підряднику.

5.2. Замовник підписує Акти виконаних робіт, подані підрядником з дотриманням вимог, встановлених п. 5.1 цього договору, до десятого числа місяця, наступного за звітним.

5.3. Замовник здійснює повний розрахунок за виконані підрядником роботи до

30 (тридцятого) числа поточного місяця в межах коштів, сплачених споживачами, з

урахуванням коштів по пільгам та субсидіям, що користуються послугами замовника на об'єктах, які обслуговує підрядник відповідно до умов цього договору.

5.4.У разі несвоєчасного надання належним чином оформлених Актів виконаних робіт, замовник має право на додаткове відтермінування платежу за виконані роботи в 15 (п'ятнадцять) банківських днів".

Крім того, умовами розділу 4 договору підряду №300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів від 04.06.2013 сторони встановили порядок приймання виконаних робіт та встановили, що по фактично виконаним роботам підрядник до п'ятого числа кожного місяця складає та надає замовнику для перевірки та підписання акти приймання виконаних робіт по кожному виду робіт. (п. 4.1.)

Відповідно до п 4.2. договору, замовник протягом п'яти робочих днів з моменту отримання від підрядника акту приймання виконаних робіт проводить перевірку виконаної роботи згідно з наданим актом та в разі відсутності зауважень , підписує акти виконаних робіт , про що повідомляє підрядника.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, а також виходячи з умов укладених між сторонами договорів №2 від 01.02.2012 та №300 від 04.06.2013, колегія суддів приходить до висновку, що належним доказом виконання робіт позивачем є складені належним чином та підписані обома сторонами акти виконаних робіт та попередньо узгоджені реєстри по нарахуванню.

Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що надані позивачем до матеріалів справи акти виконаних робіт за період вересень-жовтень 2013 року з боку відповідача не підписані, мотивованої відмови від їх підписання позивачу не надано.

Досліджуючи обставини справ колегія суддів враховує, що за результатами розгляду Харківським апеляційним судом по справі № 920/1919/13 від 16.04.2014, яка залишена без змін судом касаційної інстанції, було встановлено відсутність в матеріалах справи належним чином оформлених актів виконаних робіт за серпень-вересень 2013 року, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про не доведення позивачем факту належного виконання підрядних робіт за актами за вересень 2013 року, на які посилався позивач, як на підставу позовних вимог про стягнення заборгованості за виконані роботи у вказаний період.

Крім того, вирішуючи по суті спір у справі № 920/1958/13, колегія суддів апеляційної інстанції у постанові від 16.04.2014 дійшла висновку, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем направлених ним актів виконаних робіт, отже факт виконання таких робіт у жовтні 2013 року належними доказами позивачем не доведено. Правова позиція суду апеляційної інстанції по вказаній справі була підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 22.07.2014 року.

За приписами ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, ТОВ "УкрСумиліфт" належними доказами підтверджував, що акти виконаних робіт за вересень - жовтень 2013 року по договору підряду №2 від 01.02.2012 у 2-х екземплярах на 872-х арк. згідно реєстрів актів, а також акти виконаних робіт за вересень - жовтень 2013 року по договору № 300 у 2-х екземплярах на 4-х арк. були повторно вручені відповідачеві 13.11.2014 року. Таким чином, вказаними обставинами позивач підтверджував належне виконання вимог укладених договорів в частині надання відповідних актів, що підтверджують належне виконання підрядних робіт за вказаними договорами.

Виходячи з умов договору та вимог чинного законодавства, роботи можуть вважатися виконаними, а обов'язок по їх оплаті - таким, що настав, тільки після складення акту виконаних робіт. Виключно складений акт породжує правові наслідки. При цьому складений акт - це акт, підписаний сторонами, або той, від підписання якого сторона ухиляється.

В даному випадку акти здачі-приймання виконаних робіт за договором підряду №2 від 01.02.2012 за період вересень-15 жовтня 2013 року та договору підряду №300 від 04.06.2013 за період вересень-жовтень 2013 року є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто є такими, що породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані, а також являються доказом на підтвердження певних обставин, в даному випадку, виконання робіт підрядником і прийняття їх замовником, що може бути враховано в сукупності з іншими доказами по справі з наданням відповідної оцінки.

Отже, вищевказані акти за своєю правовою природою є внутрішньою документацією і підтверджує наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову, та є доказом у справі.

Разом з тим, виходячи з умов договорів, належним доказом виконання робіт позивачем є складені належним чином та підписані обома сторонами акти виконаних робіт та попередньо узгоджені реєстри по нарахуванню. Разом з тим, встановлені по справі обставини свідчать про те, і вказаний факт не заперечується відповідачем, що повторне направлення актів виконаних робіт відповідачу позивач, здійснив майже через рік після виконання робіт за договорами №2 від 01.02.2012 та №300 від 04.06.2013., чим порушив як умови договорів, так і приписи ч.1 ст. 854 ЦК України, якими передбачено обов'язок замовника сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що акти виконаних робіт за вищезазначеними договорами, які несвоєчасно направлені відповідачу та не підписані останнім не можуть бути підставою для розрахунку, оскільки обов'язковою умовою для їх підписання (у відповідності до умов як договору № 2 від 01.02.2012 так і договору №300 від 04.06.2013) є наявність попереднього узгодження, своєчасного оформлення та вчасного направлених відповідачу відповідних актів виконаних робіт. В той же час, наявні матеріали справи свідчать про порушення відповідачем вказаних умов договорів в цій частині, що в свою чергу свідчить про відсутність у замовника зустрічного обов'язку з прийняття виконаних робіт за вказаними актами.

Водночас, за правовою позицією, викладеною в постанові Вищого господарського суду України №15/5005/13476/2011 від 26.04.2012, акт виконаних робіт, згідно з умовами укладеного сторонами договору, є документом, який відповідним чином засвідчує факт надання послуги (здачі результатів виконаних робіт).

Таким чином, під час розгляду спору господарський суд, враховуючи обставини, що входять до предмету доказування по справі зобов'язаний встановити, чи має місце факт надання послуги відповідно до умов договору. При цьому, відсутність підписаного двостороннього акта виконаних робіт не є перешкодою для захисту суб'єктивного матеріального права (у цьому випадку шляхом стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок несплати наданих послуг), у разі якщо господарський суд на підставі зібраних у справі та оцінених у сукупності доказів встановить факт її (послуги) надання належним чином та в установлений договором строк.

Відповідно до п. 3.1. Порядку встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 9 листопада 2006 р. N 369, вартість технічного обслуговування обладнання систем диспетчеризації складається з вартості технічного обслуговування відповідного обладнання, підключеного до цих систем, та враховує витрати, пов'язані з виконанням механічних, електромонтажних, кабельних, налагоджувальних та електровимірювальних робіт, необхідних для підтримання технічного та естетичного стану систем диспетчеризації (далі - СД).

Так, на підтвердження своїх вимог щодо належного виконання своїх зобов'язань за договором та обов'язку відповідача сплатити кошти за отримані послуги, позивачем були надані документи, якими позивач підтверджував факт належного виконання за період вересень-15 жовтня 2013 року договору підряду № 2 від 01.02.2012, а саме: копії наказів ТОВ "УкрСумиліфт" № 15, 17, 18 "Про призначення осіб, відповідальних за органці робіт по технічному обслуговуванню, ремонту та справному стані ліфтів, з переліками ліфтів та підйомників, які закріплені за електромеханіком, відповідальним за їх справний стан по ТОВ "УкрСумиліфт"; копії графіків виконання ремонту ліфтів, які закріплені за електромеханіком з ліфтів на 2013 рік; копії графіків роботи ліфтової служби на вересень-жовтень 2013 року та копії змінних повідомлень про причини аварійних зупинок ліфтів за цей же період; копію витягу з журналу реєстрації викликів, зупинених і введених в експлуатацію ліфтів (ліфтова аварійна служба) за вересень-жовтень 2013 року, копії журналів ремонту і огляду ліфтів.

Також, підтверджуючи належне виконання договору підряду № 300 від 04.06.2013 у вересні-жовтні 2013, ТОВ "УкрСумиліфт" до суду першої інстанції позивачем надані копії витягів із журналів прийому заявок по ліфтам операторами диспетчерського зв'язку на 8 пультах міста Суми за вересень-жовтень 2013 року; копії витягів із журналів приймання і передачі змін операторами диспетчерського зв'язку на 8 пультах міста Суми за вересень-жовтень 2013 року; копії графіків обліку робочого часу операторів диспетчерського зв'язку на 8 пультах міста Суми за вересень - жовтень 2013 року; копії графіків проведення технічного огляду, регламентних робіт систем ОДС ТОВ "УкрСумиліфт" на 2013 рік; наказ № 17/1-к ТОВ "УкрСумиліфт" від 13.07.2013 року про закріплення телефонних апаратів (інтертелеком та МТС) за ОДС підприємства; копії листів № 316 від 17.05.2013 року, № 330 від 03.06.2013 року, № 993/15.01-05 від 12.06.2013 року, № 338 від 12.06.2013 року, № 357 від 22.07.2013 року, № 362 від 30.07.2013 року; копію Корпоративного договору № К 4203 ТОВ "УкрСумиліфт" з ТОВ "Інтертелеком" про надання послуг фіксованого телефонного зв'язку та інших телекомунікаційних послуг з використанням безпроводового доступу із застосуванням технології СОМА від 28.11.2012 року з додатковою угодою.

До того ж, на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 09.06.2015 та на підтвердження правомірності заявлених вимог, ТОВ "УкрСумиліфт" було надано та залучено до матеріалів справи копії накладних на покупку матеріалів у ПП «Вертикаль 1» на загальну суму 155530,25 грн., копії актів списання ТМЦ за вересень 2013 року на суму 77098,52 грн., за жовтень 2013 року на суму 78431,73 грн., копії актів приймання-передачі паспортів ліфтів, копії журналів ремонту і огляду ліфтів на 749 арк., копії паспортів ліфтів на 3192 арк.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, в розрізі п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі по тексту - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами -договором, накладними, рахунками, тощо.

Проте, дослідженням наданих позивачем документів, встановлено, що вищевказані документи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання позивачем робіт з технічного обслуговування систем диспетчеризації ліфтів саме в спірних житлових будинках, саме у вересні та жовтні 2013 року. Надані позивачем в обґрунтування своїх вимог документи не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують виконання робіт у вересні-жовтні 2013 року за договором підряду № 2 від 01.02.2012 та договору підряду №300 від 04.06.2013, не доводять виконання відповідних робіт з технічного обслуговування систем диспетчеризації ліфтів саме в спірних житлових будинках, а лише відображають загальновиробничі витрати підприємства позивача за вказаний період.

Так, дослідженням наданих ТОВ "УкрСумиліфт" до матеріалів справи накладних на закупівлю товарів (а.с. 5-28 т.7), підтверджується, що вказані накладні складені в травні - липні 2013року, отже підтверджують закупівлю товарів в саме в цьому періоді. Разом з тим, відповідач не заперечує та підтверджує здійснення розрахунків з ТОВ "УкрСумиліфт" у вказаний період. Таким чином, закупівля товарів в травні-липні 2013р. відповідно до наданих накладних не може бути прийнята судом до уваги в якості доказів на підтвердження витрат позивача в вересні-жовтні 2013р., які підлягають доказуванню в даному судовому процесі.

Щодо наданих позивачем паспортів ліфтів (т.11-23), колегія суддів зазначає, що зазначені документи не містять будь-яких записів про проведення ремонтів ліфтів саме у період вересня - жовтня 2013р. Крім того, журнали ремонтів та огляду ліфтів (т.с.7-10) також не містять даних щодо проведення будь-яких робіт у вересні-жовтні 2013р. В журналі за підписом відповідального фахівця містяться лише записи про технічну справність ліфтів. В інші періоди є записи про виконання робіт, але такі періоди не є предметом розгляду у даній справі.

Щодо актів списання ТМЦ за вересень 2013 року на загальну суму 77098,52 грн., що містяться в матеріалах справи (а.с. 29-30 т.7), колегія суддів зазначає, що не може прийняти вказані документи в якості доказів, які відповідно до приписів ст.. 33, 34 ГПК повинні бути підтверджені певними засобами доказування, оскільки вказані витрати позивача є його господарською операцією, яка у відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» повинна підтверджувати первинними бухгалтерськими документами.

При цьому, колегією суддів вважає за необхідне зазначити, що паспорти ліфтів (т. 11 -24) містять дані щодо призначення відповідальної особи за технічне обслуговування ліфтів у 2013році. Так, п. 9.7.8 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, що затверджені Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.09.2008 N190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 р. N937/15628, визначено, що посада, прізвище, ім'я та по батькові і підпис працівників, відповідальних за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфта та за його справний стан, дата й номер наказу про призначення й закріплення за ними ліфта, а також їх підписи заносяться до паспорта ліфта. Крім того, п.9.5.4 та п.9.7.9 цих Правил встановлено, що після закінчення технічного огляду фахівець, який його провів, робить відповідний запис у паспорті устаткування про результати технічного огляду, дозволені параметри експлуатації і строк наступного технічного огляду, скріплюючи запис підписом і печаткою. Огляд ліфтів може доручатись електромеханіку, який здійснює технічне обслуговування і ремонт ліфтів. Результати огляду заносяться до журналу оглядів ліфтів.

Крім того, п.9.7.10. Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів встановлено, що вся інформація про виконаний ремонт на ліфтів (вид ремонту, дата виконання, прізвище та підпис виконавця роботи) та відмітки про усунення несправностей заносяться виконавцем в журнал технічного огляду, який знаходиться в машинному приміщенні. Електромеханіки ліфтової аварійної служби (ЛАС) також зобов'язані записувати в цьому журналі дату, перелік виконаних робіт, прізвище та підпис виконавця. Таким чином, відповідальною особою за виконання ремонтів ліфтів є електрик, особа якого повинна бути зазначена в паспорті ліфта. Втім, з наявних матеріалів актів списання за вересень-жовтень 2013 року неможливо ідентифікувати посадового становища осіб, які підписали вищезазначені акти.

Крім того, надані позивачем до матеріалів справи копії паспортів ліфтів, копії журналів ремонту та огляду ліфтів; копії графіку роботи ліфтової служби ТОВ "УкрСумиліфт"; витяги з журналу реєстрації викликів, зупинених і запущених в експлуатацію ліфтів ліфтової служби; копії табелів обліку часу операторів диспетчерського зв'язку; копії журналів приймання і передачі змін операторами диспетчерського зв'язку; копії витягів із журналу прийомку заявок по ліфтам; копії графіків виконання ремонту ліфтів та ремонту диспетчерського обладнання вже були предметом дослідження у господарських справах №920/1958/13 та №920/1919/13, за результатами розгляду яких, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами, отже не можуть вважатись доказами на підтвердження належного виконання позивачем робіт по обслуговуванню ліфтів у вересні - жовтні 2013 року, а тому не можуть бути підставою для проведення розрахунків за вказаний період.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних доказів, якими б підтверджувалось придбання позивачем розхідних матеріалів та обладнання саме для виконання робіт, пов'язаних із технічним обслуговуванням та систем диспетчеризації саме за укладеними договорами підряду № 2 від 01.02.2012 та №300 від 04.06.2013 у період вересень-жовтень 2013 року.

Крім того, колегія суддів також вважає, що позивачем не доведено факту дотримання умов п. 5.1 договору № 2 від 01.02.2012 в частині погодження з головами (уповноваженими представниками) будинкових комітетів, ЖБК та ОСББ, як того вимагають умови розділу 5 договору (з урахуванням Додаткового договору №2 від 01.03.2012 до договору підряду № 2 від 01.02.2012).

Частиною 1 ст. 33 ГПК України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника - достроково.

Однак, в даному випадку позивачем не доведено факту виконання робіт за актами за вересень - жовтень 2013 року, на які посилається позивач, в зв'язку з чим у відповідача відсутній обов'язок з прийняття та оплати таких робіт.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами фактичного виконання робіт на заявлену грошову суму в розмірі 702127,99 грн. за договором підряду №300 від 04.06.2013 та договором підряду №2 від 01.02.2012 у період вересень-жовтень 2013 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення як основної заборгованості в розмірі 702127,99 грн. так і в частині стягнення 38677,37 грн. пені, 42531,93 грн. - інфляційні втрати та 3 % річних в сумі 4053,31 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача і наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи положення статей 44, 49 ГПК України, а також приймаючи до уваги результати розгляду даної справи, судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 3, 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради, м.Суми задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 18.03.2015 по справі № 920/127/15 скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт" (вул. Шишкарівська, 9, м. Суми, ) на користь комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Горького, 21; ід. код 37654796) 7883,91 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено та підписано 27.07.2015 року

Головуючий суддя Тарасова І.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Потапенко В.І.