ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 року Справа № 904/3341/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 24.07.2015р.)

Секретар судового засідання: Валяр М.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Качур А.О. представник, довіреність № б/н від 20.03.15;

від відповідача: Шевченко Т.В. представник, довіреність № б/н від 24.07.15.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року у справі № 904/3341/15

за позовом Представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" в Україні, м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне

про стягнення 158 675,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року у справі №904/3341/15 (суддя Бєлік В.Г.) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" на користь Представництва компанії "Фід-Фуд.ЛТД в Україні" 158 675,00 грн. боргу, 3 173,50 грн. - судового збору.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи.

Скаржник стверджує, що позивачем не доведено належними доказами факт поставки товару за спірним договором, з посиланням на невідповідність оформлення документів необхідних для здійснення господарської операції. Також скаржником зазначено, що підписання сторонами акту звірки не може бути свіченням визнання відповідачем боргу.

Крім того скаржник посилається на те, що позивач є представництвом компанії "Фід-Фуд.ЛТД" в Україні та не є юридичною особою та не може набути процесуального статусу позивача, а отже вказане є підставою для припинення провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Представництвом компанії "Фід-Фуд.ЛТД" в Україні (продавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" (покупець) було укладено договору №04-07/12 від 04.07.2012 року.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору продавець зобов'язується передавати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити премікси та корма для свиней та поросят (у подальшому - товар) у кількості та асортименті згідно до оформлених рахунків, видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.1. договору, розрахунки за вказаний товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у термін 15 днів з моменту поставки товару покупцю.

На виконання умов укладеного договору позивачем було поставлено на адресу відповідача товар на загальну суму 228 675,00 грн. вказане підтверджується копіями видаткових накладних (а.с.11-12), які підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Товар відповідачем прийнятий без будь-яких зауважень в повному обсязі.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар у сумі 70 000,00 грн. з порушенням встановленого договором строку оплати, що підтверджено копіями платіжних доручень № 139 від 05.10.2012р. та №220 від 06.12.2012р. (а.с.13-14).

Отже, сума боргу складає 158 675,00 грн., що підтверджено також актом звіряння розрахунків, підписаним сторонами станом на 10.04.2014р. (а.с. 10).

Заборгованість за договором відповідачем не сплачено, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі 158 675,00 грн.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Факт виконання позивачем поставок та існування заборгованості відповідача по оплаті за поставлений товар підтверджується належними та допустимими доказами.

З огляду на це, заперечення відповідача щодо відсутності належних доказів отримання товару відповідачем, а саме, невідповідності оформлення документів на поставку товару та відсутність довіреностей на отримання товаро-матеріальних цінностей є необґрунтованими.

Після отримання товару відповідач не відмовився та не повідомив позивача про намір відмовитися від товару через відсутність будь-яких документів, що його стосуються, водночас і не вимагав від позивача надання цих документів.

В свою чергу, ненадання вказаних відповідачем документів, не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар.

Так, відповідно до ст.666 ЦК України, якщо продавець не передав покупцеві документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Зважаючи на те, що товар був отриманий відповідачем без зауважень та частково оплачений, слід вважати, що відсутність документів, необхідних для здійснення господарської операції, не доведена, тобто умови договору виконаний позивачем належним чином.

Стосовно доводів скаржника, що позивач не є юридичною особою та не може набути в даній справі процесуальний статус позивача, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішується згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" (п.1 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 31 травня 2002 року №04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій").

Згідно ч.1 ст.73 "Про міжнародне приватне право" іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.74 вказаного Закону процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Стаття 3 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності в Україні відносить структурні одиниці іноземних суб'єктів господарської діяльності, які не є юридичними особами згідно з законами України (філії, відділення, тощо), але мають постійне місцезнаходження на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" представництво іноземного суб'єкта господарської діяльності - установа або особа, яка представляє інтереси іноземного суб'єкта господарської діяльності в Україні і має на це належним чином оформлені відповідні повноваження.

Пунктом 12 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18.01.1996 № 30, передбачено, що представництво суб'єкта господарської діяльності не є юридичною особою і не здійснює самостійно господарської діяльності, у всіх випадках воно діє від імені і за дорученням іноземного суб'єкта господарської діяльності, зазначеного у свідоцтві про реєстрацію, і виконує свої функції згідно із законодавством України. Представництво іноземного суб'єкта господарської діяльності в Україні може здійснювати функції, пов'язані з виконанням представницьких послуг, тільки в інтересах іноземного суб'єкта господарської діяльності, зазначеного у Свідоцтві.

Як зазначено в п.13, п.14 Інструкції, у разі здійснення представництвом господарської діяльності на території України таке представництво повинно стати на облік у податковому органі за своїм місцезнаходженням у порядку, установленому центральним податковим органом України, та набути статусу постійного представництва. Керівник представництва діє на підставі доручення від іноземного суб'єкта господарської діяльності, засвідченого з дотриманням вимог пункту 3 Інструкції та інших вимог, передбачених законодавством України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію №П1-3780 від 10 жовтня 2006 року місцезнаходженням Представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" є м. Київ з філією в м.Донецьк (а.с.18).

Довіреністю від 29 червня 2012 року Компанія "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) призначила Ігоря Приходу керівником постійного представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) на території України і уповноважила його представляти інтереси компанії в органах державної влади і місцевого самоврядування, у відносинах з фізичними і юридичними особами по усім питанням пов'язаним з діяльністю постійного представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) на території України (а.с.22-25).

Також позивачем до матеріалів справи надано нотаріально посвідчену копію перекладу сертифікату (з апостилем) про реєстрацію Компанії "Фід-Фуд. ЛТД", виданого Реєстраційною палатою Компаній Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії 14.11.2014р. (а.с.19-21).

Таким чином, судова колегія вважає, що представництво компанії "Фід-Фуд. ЛТД" в Україні володіє необхідними правами та дієздатністю, включаючи право на звернення до суду України за захистом порушених прав.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки вказаних висновків не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстави застосування ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, вимоги, викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2015 року у справі №904/3341/15 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.07.2015 року

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна