донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

31.07.2015 справа №908/2111/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Марченко О.А. Бойченко К.І. Радіонова О.О. Сидоренко А.С., за довіреністю Б/Н від 18.04.2014 р. Не з'явився
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від10 червня 2015 р. (повний текст рішення підписано 15.06.2015р.)
у справі№ 908/2111/15-г (суддя Науменко А.О.)
за позовом доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" , м. Київ Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" , м. Донецьк
простягнення 48 990 367,31 грн.
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради "Донецькміськтепломережа" (далі - Відповідач) про стягнення 48 990 367,31 грн., з яких : 3 578 339,86 грн. становить основний борг, 12 626 992,55 грн. - пеня, 9 954 526,40 грн. - інфляційні втрати, 10 725 475,92 грн. - 3% річних, 12 105 032,58 грн. - 7% штрафу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2015 р. у справі № 908/2111/15-г позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму 3 578 339 грн. 86 коп. заборгованості; суму 10 894 529 грн. 32 коп. штрафу; суму 11 358 791 грн. 67 коп. пені, суму 10 724 074 грн. 29 коп. 3% річних; суму 9 946 988 грн. 64 коп. втрат від інфляції.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Відповідачем не було надано доказів оплати за поставлений Позивачем природній газ протягом червня - липня 2012 р. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, зважаючи на фінансовий стан Відповідача, інтереси обох сторін та беручи до уваги, що на території Донецької та Луганської областей проводиться АТО, що негативно впливає на господарську діяльність підприємств, установ, організацій, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання Відповідача щодо зменшення розміру пені та штрафу, та у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського кодексу України зменшив розмір пені та штрафу на 10%. Так, пеня з 12 620 879, 63 грн. зменшена до 11 358 791, 67 грн., штраф - з 12 105 032, 58 грн. до 10 894 529, 32 грн.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015 р. у справі № 908/2111/15-г в частині відмови у стягненні 1 262 699,26 грн. пені та 1 210 503,26 грн. 7% штрафу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи. Також Позивач вважає, що суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу і, що в оскаржуваному рішенні жодним чином не вмотивовано, не наведено та необґрунтовано в чому саме полягає винятковість обставин у даній справі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.07.2015 р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 28.07.2015 р.

Сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги.

Представник позивача в судовому засідання підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача не скористався наданими йому правами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та не з'явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. ст. 44, 81-1 Господарського процесуального кодексу України було здійснено фіксацію судового засідання та складено протокол.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає рішення суду першої інстанції винесеним з дотриманням встановлених до нього вимог, відтак - законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 19.01.2012 р. між Позивачем (продавець) та Відповідачем (покупець) було укладено договір про закупівлю природного газу № 16-12-БО (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природній газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природній газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ, що поставляється за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Пунктом 1.2 Договору сторони узгодили, що продавець передає покупцю в період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. природний газ в обсязі до 79350 тис. куб. м. Також, вказаним пунктом сторони погодили місяці та обсяги газу, що протягом вказаних місяців продаються Позивачем Відповідачу.

Пунктами 3.1 та 3.1.1 Договору встановлену ціну (граничний рівень ціни) на газ та порядок її надходження.

Відповідно до п. 4.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що термін поставки газу становить з 1 січня 2012 р. по 31 грудня 2012 р. включно.

Відповідно до п. 6.1 Договору покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ.

Як зазначено в п. 10.1 Договору, він набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2012 року, і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012 року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, в даному випадку підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір купівлі-продажу природного газу № 16-12-БО від 19.01.2012 р.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як зазначено в ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена особа, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору Позивач поставив протягом січня - липня 2012 року природний газ на загальну суму 177 789 209 грн. 30 коп. за відповідними актами приймання-передачі природного газу : від 31.01.12 р. на суму 48 214 324 грн. 70 коп. (за січень), від 29.02.12 р. на суму 61 153 842 грн. 30 коп. (за лютий), від 31.03.12 р. на суму 48 853 876 грн. 17 коп. (за березень), від 30.04.12 р. на суму 13 871 089 грн. 36 коп. (за квітень), від 31.05. 12 р. на суму 2 117 736 грн. 91 коп. (за травень), від 30.06.12 р. на суму 1 933 865 грн. 86 коп. (за червень), від 31.07.12 р. на суму 1 644 474 грн. (за липень).

Відповідач в свою чергу свої зобов'язання за договором поставки природного газу не виконав належним чином, заборгованість за поставлений у період січень - травень 2012 р. природний газ стягнуто з Відповідача рішенням господарського суду Донецької області у справах № 5000/8/47/2012 та № 905/4268/13, згодом Відповідачем здійснена часткова оплата стягнутих сумм в розмірі 18 320 372 грн. 58 коп.

Рішеннями господарського суду Донецької області у справах № 5000/8/47/2012 та № 905/4268/13 було стягнено з Відповідача лише суму основного боргу, будь-які фінансові та/або штрафні санкції не стягувались.

Поставлений природний газ у період червень-липень 2012 р. на суму 3 578 339 грн. 86 коп. Відповідачем не сплачено.

Відповідач доказів оплати за поставений Позивачем природній газ протягом червня-липня 2012 р. не надав.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції на рахунок того, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача основного боргу в розмірі 3 578 339 грн. 86 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 9 954 526,40 грн. - інфляційних втрат, 10 725 475,92 грн. - 3% річних.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду щодо обґрунтованості та доведеності заявлених до стягнення з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 9 946 988 грн. 64 коп. та 3% річних у розмірі 10 724 074 грн. 29 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7. 3 Договору сторони передбачили, що у разі порушення покупцем умов пункту 4. 1 цього договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Перевіривши розрахунок Позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з Відповідача пені саме у розмірі 12 620 879 грн. 63 коп. та штрафу у розмірі 12 105 032 грн. 58 коп., а також підтримує позицію суду першої інстанції щодо можливості зменшення розміру нарахованої пені та штрафу, з огляду на наступне.

Відповідач у відзиві на позовну заяву за вих. №14/юр від 27.05.2015 р. заявив клопотання про врахування судом при прийнятті рішення його тяжкого фінансового стану та зменшення розміру пені та штрафу на 80%. Обґрунтовуючи дане клопотання, Відповідач посилається на незадовільний фінансовий стан та зазначає, що Відповідач є підприємством, яке створено на базі відокремленої частини комунальної власності міської громади та у своїй діяльності підпорядковано Донецькій міській раді, її виконкому і входить до сфери головного управління благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради. Тарифи на послуги з теплопостачання також встановлюються міською радою і Відповідач не може самостійно збільшити їх. Крім того, предметом Договору є постачання газу виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансується з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання. Внаслідок несвоєчасної та неповної оплати споживачами за отримані послуги, станом на 01.06.2014 р. заборгованість за надані Відповідачем споживачам послуги складає 184 432,51 тис. грн. Згідно зі звітом про фінансові результати за перше півріччя 2014 року підприємство Відповідача є неприбутковим. Також Відповідач вказує на те, що на території Донецька фактично ведуться бойові дії, які можна віднести до надзвичайних та невідворотних обставин, що об'єктивно унеможливлює виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського кодексу України господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оскільки пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов`язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язання (санкцією), як правового наслідку його порушення, тому вона має компенсаційний характер та її розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків.

У зв'язку з зазначеним, враховуючи недоведеність позивачем збитків, які він зазнав від дій (бездіяльності) відповідача, а також беручи до уваги те, що позивачем нараховано 3% річних, апеляційний суд вважає, що місцевий суд правомірно скористався своїм правом і зменшив розмір пені та штрафу. Отже, стягненню з Відповідача підлягає пеня в розмірі 11 358 791 грн. 67 коп. та штраф у розмірі 10 894 529 грн. 32 коп.

Також у відзиві Відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на 12 місяців.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції на рахунок відмови в задоволенні даного клопотання Відповідача, виходячи з наступного.

Згідно п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Враховуючи, що зобов'язання Відповідача з оплати отриманого природного газу за Договором прострочено майже на три роки, відстрочення судового рішення ще на 12 місяців призведе до невиправданого затягування виконання судового рішення. Тяжкий фінансовий стан боржника не звільняє його від належного виконання зобов'язання перед кредитором, не робить неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду щодо необґрунтованості та посилання Відповідача на висновок торгівельно-промислової палати № 2492/2/12.12-03 від 14.10.2014 р. як на доказ настання обставин непереборної сили (форс-мажору) з огляду на наступне.

Відповідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарським судом в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи апелянта, що суд не оцінив його фінансове становище є безпідставними, оскільки при наявності заяви Відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, Позивач не скористався правом і не представив докази, що свідчать про його майновий стан, як до суду першої інстанції, так і до апеляційної інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав стверджувати, що під час розгляду справи місцевим господарським судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 103, 104 Господарського процесуального кодексу України як підстави для скасування рішення, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015 р. у справі № 908/2111/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 28.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови підписано 31.07.2015р.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Бойченко К.І.

Радіонова О.О.