ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 922/3828/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суші Хаус Україна", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача - Бородін А.В. (дов. від 15.07.2015 року);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суші Хаус Україна" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (відповідач), в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у загальному розмірі 17 522,81 грн., яка складається з 8030,37 грн. основної заборгованості, 5492,44 грн. пені, 4000,00 грн. штрафу. Крім того, просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором постачання № 449/2010 від 01.03.2010 року в частині оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.07.2015 року.

У судовому засіданні 21.07.2015 року представник позивача надав заяву (вх.№29217) про зменшення розміру позовних вимог, в якій остаточно просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 8030,37 грн. та штраф у розмірі 4000,00 грн. Судові витрати у розмірі 1827,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Враховуючи положення ст. 22 ГПК України, якими визначено право позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, суд приймає заяву позивача до розгляду та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Судом у судовому засіданні 21.07.2015 року прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні 21.07.2015 року підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, відзив на позов та докази на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі не надав.

Відповідно до пункту 3.9.1. Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, враховуючи те, що ухвала суду про порушення провадження у справі від 06.07.2015 року, направлена на адресу ФОП ОСОБА_2, вказану у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулись до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання", суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, проте своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи.

Присутній у судовому засіданні 21.07.2015 року представник позивача вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 21.07.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.03.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суші Хаус Україна" (позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) було укладено договір постачання № 449/2010, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідачу, а відповідач, вивчивши прайс-лист позивача, замовляє, приймає у власність та зобов'язується вчасно та повністю оплатити продукти та напівфабрикати, згідно з цим договором. (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 8.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до "31" грудня 2010 року. Але цей договір вважається сторонами таким, що продовжено на невизначений строк, якщо жодна із сторін, за 30 календарних днів до дати припинення дії цього договору, не повідомила іншу сторону про своє бажання припинити дію цього договору.

Умови поставки товару встановлені сторонами у розділі 2 договору. Зокрема, п. 2.2. договору передбачено, що поставка товару оформлюється видатковою накладною, яка є невід'ємною частиною цього договору. В накладній зазначаються: дата поставки, асортимент, кількість та ціна товару, а також загальна сума, що підлягає оплаті покупцем за поставлений товар.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що з моменту підписання накладної представниками обох сторін, поставка товару вважається такою, що відбулась належним чином, товар вважається таким, що прийнятий відповідачем по кількості і якості, а право власності на товар і ризики випадкового знищення чи випадкового пошкодження товару, таким, що перейшли від позивача до відповідача.

Відповідно до п. 2.11 договору, датою поставки товару вважається дата зазначена в накладній.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3.1 договору покупець зобов'язується повністю оплатити загальну суму кожної окремої накладної не пізніше, ніж через 7 календарних днів з моменту поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом червня - вересня 2010 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 8030,37 грн., що підтверджується видатковими накладними № 100-03109 від 25.06.2010 р. № 100-03427 від 15.07.2010 р., № 100-04202 від 02.09.2010 р., № 100-04505 від 10.09.2010 р. (а.с. 16-19).

За твердженням позивача, відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав та не здійснив оплату товару в сумі 8030,37 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи те, що ФОП ОСОБА_2 в порушення умов договору, на протязі 7 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару не здійснив повної оплати за товар, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Суші Хаус Україна" за договором постачання № 449/2010 від 01.03.2010 року товару.

За таких підстав, враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання № 449/2010 від 01.03.2010 року у розмірі 8030,37 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 4000,00 грн., передбачений п. 5.3 договору.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 5.3 договору, у випадку порушення покупцем строку оплати товару (п. 3.1. цього договору), більш ніж на 30 календарних днів, постачальник має право стягнути з покупця штраф у розмірі 1000,00 гривень, за кожен випадок відповідного прострочення платежу.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання по оплаті чотирьох партій поставленого товару у визначений п. 3.1 договору строки та враховуючи встановлену у Контракті відповідальність за невиконання договірних зобов'язань у вигляді штрафу у розмірі 1000,00 гривень, за кожен випадок відповідного прострочення платежу, позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення суму штрафу у розмірі 4000,00 грн., у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 8030,37 грн. основної заборгованості та 4000,00 грн. штрафу є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 1827,00грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 611 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 38, 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України;

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (61039, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" (03170, м. Київ, бульвар Ромена Ролана, 7, р/р 2000 в ПАТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005,) заборгованість за договором постачання № 449/2010 від 01.03.2010 року в загальному розмірі 12030,37 грн., (з яких 8030,37 грн. несплачена заборгованість, 4000,00 грн. штраф) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 27.07.2015 року.

Суддя О.О. Ємельянова