ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015 року Справа № 912/4963/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії

суддів: головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

секретар судового засідання: Погорєлова Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Прасол В.А., довіреність №б/нё від 20.10.14, представник;

Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги закритого акціонерного товариства "Гідросила М" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2015 року у справі № 912/4963/14

за позовом: закритого акціонерного товариства "Гідросила М";

до відповідача - 1: приватного акціонерного товариства "Торговий дім "Гідросила",

відповідача - 2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія " ІНГО Україна";

про стягнення 5 168 189 російських рублів.

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Кіровоградського області від 05.05.2015 року у справі № 912/4963/14 ( суддя Болгар Н.В. ) відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване необґрунтованістю, недоведеністю позивачем правових підстав солідарної відповідальності відповідачів за заподіяну шкоду.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду, закрите акціонерне товариство "Гідросила М", звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що судом не надано оцінку довідці про ДТП від 06.09.13р., видану органами МВД РФ. Вказана довідка слугує доказом факту ДТП, яка сталася 04.09.13р. з автомобілем, який перевозив товар, що належить ЗАТ «Гідросила М» та доводить, що за наслідками ДТП на водія було складено постанову про адміністративне правопорушення за ст. 12.15 ч. 1 КпАП РФ п. 9.1 ПДД.

Крім того, факт знищення товару за результатом ДТП визнається відповідачем ФОП ОСОБА_2, тому факт завдання майнової шкоди може не доказуватися перед судом (ч. 1 ст. 35 ГПК України).

Викладені в рішенні висновки суду, що позивачем не доведено підстав для відшкодування майнової шкоди на підставі ч.ч. 1,2 ст. 1187, 1192 ЦК України та про відсутність підстав для застосування норм ЦК України у спорі із ФОП ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права.

Як вже зазначалось, позивач довів факт завдання майнової шкоди джерелом підвищеної небезпеки та надав суду відповідні вартості товару в розмірі 5 168 189 рос. рублів та набуття права власності на майно.

В письмових поясненнях 05.05.15р. ЗАТ «Гідросила М» зазначило, що жодних договірних відносин із ФОП ОСОБА_2, як з перевізником не існує, а відтак між сторонами виникли позадоговірні цивільні відносини щодо обов'язку відповідача відшкодувати завдану позивачу шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, обов'язок доказування факту, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого покладається на відповідачів.

В матеріалах справи відсутні докази, які звільняють ПрАТ «ТД Гідросила» та ФОП ОСОБА_2 від відповідальності за завдану шкоду. Зважаючи на наведене обставини та норми цивільного права, суд дійшов до невірного висновку, що у позивача відстутні підстави для застосування норм ЦК України у спорі з ФОП ОСОБА_2

Також скаржник зазначає, що відмова суду щодо прийняття заяви позивача про відмову від позовних вимог, є порушенням, зокрема ст. 78 ГПК України. Не можна погодитися з тим, що заява позивача є зміною предмету позову, оскільки відповідно до заяви про зміну підстав позову предметом позову є відшкодування збитків в розмірі 5 168 189 рос рублів, в той час як заява про відмову від позовних вимог визначає суб'єктний склад осіб, які повинні відшкодувати майнову шкоду та містить клопотання позивача припинити провадження у справі в частині солідарного стягнення з ПрАТ «ТД «Гідросила».

Представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

ПАТ "Акціонерна страхова компанія " ІНГО Україна" надано відзив на апеляційну скаргу ЗАТ "Гідросила М", в якому зазначено, що в позовній заяві позивач просить стягнути солідарно завдані збитки з відповідачів. Однією з підстав виникнення вимог позивача до відповідача -1 є факт укладення договору №90-12-ТДГС-ГМ від 21.11.2012р. (договір поставки). Предметом позову позивача до відповідача -1 є стягнення збитків по договору.

Однією з підстав виникнення вимог позивача до відповідача -2 є факт завдання шкоди відповідем -2 внаслідок пошкодження вантажу під час його перевезення. Предметом позову позивача до відповідача -2 є відшкодування шкоди (спір виник з позадоговірних зобов'язань - деліктних зобов'язань).

Отже, позивач поєднав два різних предмети позову про стягнення збитків по договору та про відшкодування шкоди.

Стаття 1190 ЦК України передбачає завдання шкоди спільними діями чи бездіяльністю з огляду на те, що в даному випадку відсутня спільність діяння, внаслідок якого було завдано шкоду відповідачами (відповідач - 1 шкоду не заподіював) то даний факт свідчить про безпідставність звернення позивача з позовом про солідарне відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути суму заявлених позовних вимог з відповідача -2, таким чином уточнює позовні вимоги в апеляційній скарзі, позивач не відмовлявся від позовних вимог відносно відповідача -1, не доводить поважність причин згідно яких позивач не зміг уточнити позовні вимоги, чим порушує норми процесуального права.

07.08.13р. між відповідачами укладено договір № 75/13П про доставку вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученні. 04.09.13р. під час перевезення вантажу сталося ДТП в результаті якого вантаж було пошкоджено.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р. розмір відшкодування не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць зі кілограм відсутньої ваги брутто. Отже, відповідач -2 обмежений лімітом відшкодування шкоди, проте позивач неправомірно звертається з вимогами до відповідача -2 в розмірі ціни позову не врахувавши положення Конвенції.

Між позивачем та відповідачем -1 укладено договір № 90-12-ТДГС_ГМ від 21.11.12р. на поставку товару. Відповідно до акту звірки з 21..11.12р. по 01.11.13р. між ПрАТ «ДТ «Гідросила» та ЗАТ «Гідросила М», заборгованість у сторін відсутня. З матеріалів справи вбачається, що відсутній склад цивільного правопорушення у діях відповідача -2 (відсутній факт заподіяння збитків позивачу) то відсутня і його відповідальність.

Відповідно до Міжнародної товарнотранспортної накладної СМR №257152 відправником вантажу є відповідач -1, а одержувачем ТОВ «Бєлгородська збутова компанія», відтак позивач не є ні відправником вантажу ні його одержувачем, що свідчить про те, що позивач безпідставно звертається з позовом до відповідача-2.

Третя особа, відповідно до ч. 4 ст. 27 ГПК України користується процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін. Так, третьою собою заявлено про пропуск позовної давності позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, в заявці на поставку товару №98Л від 01.08.13р. дата поставки товару - 09.09.13р., відповідно строк позовної давності починає спливати 10.10.13р. та закінчується 10.10.14р. позивач звернувся до суду з позовом 24.12.14р., тобто поза межами річного строку., а саме з порушенням строку позовної давності встановленої ч. 1 ст. 32 Конвенції від 19.05.1956р.

Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 29.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

ПрАТ «Торговий дім «Гідросила» - продавець (Україна) та ЗАТ "Гідросила М" - покупець (Росія) уклали Договір поставки товару № 90-12-ТДГС-ГМ від 21.11.2012р. (а.с. 30-32)

Згідно умов договору поставка товару здійснюється на умовах, зазначених в Специфікаціях на кожну партію товару (п.3.1.договору)

Вантажоотримувачем визначено ООО « Белгородская сбытовая компания», РФ м. Белгород. (п.3.4 договору)

Місце розвантаження товару обумовлюється у специфікаціях та CMR на кожну конкретну поставку (п.3.5 договору).

Днем отримання товару покупцем вважається день випуску у вільний обіг товару на території РФ. (п.3.6 договору)

Строк дії договору с моменту підписання до 31 грудня 2014р.

Згідно п. 5.1. договору, покупець здійснює 100% оплату вартості поставлених товарів на валютний рахунок, зазначений у п. 12.1. договору не пізніше 90-та календарних днів з моменту оформлення експортної декларації. Оплата здійснюється банківським переказом.

Будь-який спір, який виник з цього договору або у зв'язку з ним, підлягає передачі на на розгляд та остаточне вирішення у арбітражний суд за місцем знаходження відповідача, мова арбітражу -російська.

Згідно узгодженої між сторонами договору Специфікації № 100 від 28.08.13р. та заявки на поставку товара від 1.08.2013р. ПрАТ «ТД «Гідросила» взяло на себе зобов'язання поставити товар на суму 5 168 189,00 рос. рублів на умовах СРТ - м. Барнаул, місце розвантаження : Російська Федерація, м. Барнаул,вул. 9-й заводський проїзд,36,база « Кооператор» , строк поставки не пізніш 9.09.2013р. (а.с.76, 80)

На підставі рахунку-фактури № 90/100 від 28.08.13, покупець платіжним дорученням №1503 від 03.09.13 перерахував на валютний рахунок ПрАТ "Гідросила М" 5168189 рос. руб. (а.с. 34)

22.01.2013 року між ПрАТ «АСК Інго Україна» (страховиком) та автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 укладено договір страхування відповідальності автоперевізника № 720800542.13

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з відшкодуванням збитків правомочної за договором перевезення особи, що виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником умов договору перевезення відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по ж дорогах (Конвенція ДПВ 1956р.), протоколу до конвенції 1978р. та чинного законодавства України

Страховик прийняв на себе витрати по відшкодуванню збитків у випадку якщо:

Претензія була заявлена страхувальнику третіми особами в період страхування або протягом 60 днів після закінчення періоду страхування;

Збиток був завданий у зв'язку із здійсненням страхувальником діяльності автомобільного перевізника і мав місце при здійсненні перевезення, яке почалося в період страхування і закінчилося не пізніше 60днів після закінчення періоду страхування; мав місце причинно-наслідковий зв'язок між діями або бездіяльністю страхувальника та фактом заподіяння збитків.

Пунктом 5.2 обмежена загальна відповідальність страховика по всім вимогам по одному страховому випадку сумою 250000 дол. США Згідно п. Страхове покриття за зазначеним договором поширюється на автомобіль RENAULT MAGNUM 2003 року випуску державний. № НОМЕР_1/НОМЕР_2 та напівпричіп тре хосний державний знак НОМЕР_2(а.с. 49-57)

22.01.2013р. страховиком видано підтвердження страхового покриття, згідно з яким автоперевізнику - страхувальнику ОСОБА_2 надане страхове покриття на послуги, які надаються страхувальником - відповідальність за доставку вантажу згідно з Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів автомобільного транспорту, територія торгівлі страхувальника - Європа та Азія, включаючи країни СНД, період страхування з 24.01.2013р. до 23.01.2014р.,загальний ліміт відповідальності за кожен випадок 250тис.дол.США,загальний (сукупний) ліміт відповідальності за розрахунковий період 300тис. дол. США, страхове покриття-страхування відповідальності у разі збитку або пошкодження вантажу, франшиза 1000дол. США- щодо страхування товарів з високим ступенем ризику,500дол. США у інших випадках, спеціальний ліміт за кожен випадок 200тис.дол.США (а.с.60)

7.08.2013р. між ФЛП ОСОБА_2 (перевізником) та ПрАТ "ТД "Гідросила" укладено договір про доставку вантажу автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученнях № 75/13-11.Згідно п. 4.3.1, 4.3.4 договору перевізник та замовник несуть повну відповідальність у розмірі прямих збитків нанесенних не виконанням або неналежним виконанням пунктів цього договору згідно з положеннями Конвенції «Про договір міжнародного перевезення вантажів» та у відповідності до діючого законодавства України. Перевізник несе повну відповідальність у розмірі прямих збитків нанесених неналежним транспортно-експедиційним обслуговуванням вантажів замовника, якщо це призвело до втрати, псування, викрадення, порушенню упаковки або товарного виду вантажу.

Згідно заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом №34-БР від 23.08.2013р. підписаною постачальником та перевізником вантажоотримувачем визначено ЗАО «Гідросила М»

ПрАТ "ТД "Гідросила" оформило експортну декларацію на товар (а.с. 87-88) та за договором № 75/13-П від 07.08.13р., укладеним із ФОП ОСОБА_2 (а.с. 94-97) - перевізником, міжнародною товарно-транспортною накладною А № 257152 (CMR) від 28.08.13р. (а.с. 81- 82) передало перевізнику товар, вартість якого оплачена покупцем, до перевезення для доставки його вантажоодержувачу - ТОВ "Белгородська збутова компанія" РФ м. Бєлгород не пізніше 09.09.13р. на умовах поставки СРТ - м. Барнаул (Росія), вул. 9-й Заводський проїзд, 36, база "Кооператор" (Інкотермс 2010) автомобілем RENAULT (держ. № НОМЕР_1/НОМЕР_2, водій ОСОБА_4.).

Під час доставки вантажу, а саме 04.09.2013р. сталася, дорожньо-транспортна пригода в результаті якої згорів автомобіль RENAULT (держ. № НОМЕР_1, причіп НОМЕР_2) та вантаж, що перевозився. (а.с170)

Як вбачається із Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 07.09.13р. начальника відділу наглядової діяльності м. Туймази й Туймазинського району МНС Росії, 04.09.13 на 1316 кв. дороги "Самара-Челябинськ" виникла пожежа автомобіля RENAULT НОМЕР_1 , трьохосного напівпричепу НОМЕР_2 та вантажу, розташованого у ньому внаслідок займання вогнем гумової шини лівого колеса передньої осі автомобіля. (а.с. 45-47)

12.09.2013р. листом вих. № 116Л ПрАТ «ТД»Гідросила» повідомило ЗАО « Гідросила» ,що на виконання умов договору №90-12-ТДГС-ГМ від 21.11.2012р. ним було укладено договір перевезення вантажу з автоперевізником ОСОБА_2, який зобов'язався доставити товар відповідно заявки від 23.08.2013р. №34-БР міжнародної ТТН А№257152 від 28.08.2013р. у місце призначення та що 4.09.2013р. в результаті пожежі знищено товар та автомобіль, та що за умовами договору з моменту прийняття вантажу до моменту доставки відповідальність за збереження вантажу несе перевізник. (а.с.90)

Згідно акту звіряння розрахунків за договором № 90-12-ТДГС від 21.11.2012р. станом на 1.11.2013р. між ПрАТ «ТД»Гідросила» та ЗАО « Гідросила» встановлено відсутність заборгованості по розрахунках за товар. (а.с.98-101)

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Предметом позову у даній справі є солідарне стягнення збитків з постачальника та перевізника з у зв'язку із знищенням вантажу під час міжнародного перевезення автомобільним транспортом .

У обґрунтування позову позивач послався на ч.1 ст.1166,ч.1,2 ст.1187, ч1,2 ст.1192 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи між відповідачами укладено договір про доставку вантажу автомобільним транспортом у міському, міжміському та міжнародному сполученнях № 75/13-11 від 7.08.2013р. За цим договором відповідач-1(відправник ,з місцем знаходження вУкраїні) передав перевізнику (відповідач-2) товар до перевезення за міжнародною товаротранспортною накладною А№257152 GMR для доставки його вантажоодержувачу - ТОВ "Белгородська збутова компанія" РФ м. Бєлгород для ЗАО «Гідросила М» РФ на умовах поставки СРТ - м. Барнаул (Росія), вул. 9-й Заводський проїзд, 36, база "Кооператор" автомобілем НОМЕР_1 /НОМЕР_2, водій ОСОБА_4

Тобто вантаж перевозився за винагороду, місце прийому вантажу до перевезення та місце, призначене для його здачі є в двох різних країнах, тому до зазначених відносин застосовуються імперативні норми Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956р.

Матеріалами справи встановлено, що 4.09.2013р. підчас перевезення вантажу на території Російської Федерації, сталося займання вогнем гумової шини лівого колеса передньої осі автомобіля RENAULT НОМЕР_1 , трьохосного напівпричепу НОМЕР_2,що призвело до повного знищення автомобіля та вантажу.

Відповідно до п.1 ст.2 Конвенції у випадку втрати вантажу автомобільний перевізник відповідає перед відправником або одержувачем вантажу.

За нормами ст.12 Конвенції саме відправник та одержувач вантажу є для перевізника правомочними за договором перевезення особами, які вправі розпоряджатися вантажем.

Відповідальність перевізника визначена положеннями розділу11(стаття3) та розділу 1У(ст.17-29) Конвенції.

Статтею 17 (п.1,5) Конвенції визначено відповідальність перевізника перед правомочною за договором особою, період відповідальності перевізника за втрату та пошкодження вантажу з моменту прийому вантажу до перевезення до моменту його здавання.

Як вбачається з міжнародної товаротранспортної накладної та митної декларації вантажоодержувачем визначено ТОВ "Белгородська збутова компанія" РФ м. Бєлгород на умовах поставки СРТ - м. Барнаул (Росія), вул. 9-й Заводський проїзд, 36, база "Кооператор" .

Згідно до агентського договору № 01/10 від 20.08.2010р., який діяв до 31.12.2013р. ЗАТ »Гідросила- М» (принципал) доручило ТОВ "Белгородська збутова компанія" РФ м. Бєлгород (агенту) здійснювати від свого імені за рахунок принципала дії з приймання, відправлення, складування та зберігання товарів принципала, які надходять на адресу агента автомобільним та залізничним транспортом, здійснювати контроль за переміщенням прийнятого та відвантаженого товару, здійснювати попередній огляд вантажів до подання декларації товарів, бути присутнім при митному догляді товарів , тому правомочною особою, перед якою відповідає перевізник відповідно до Конвенції за втрату або пошкодження вантажу є саме ТОВ "Белгородська збутова компанія" РФ.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору поставки товару № 90-12-ТДГС-ГМ від 21.11.2012р. (а.с. 30-32). Відповідач -1 виконав свої зобов'язання за договором відповідно до його умов у повному обсязі передав товар перевізнику, із цього моменту зобов'язання за договором постачальником є виконаними належним чином і саме перевізник відповідно до Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів є особою, яка відповідає за втрату та пошкодження вантажу до моменту його передачі вантажоодержувачу.

Позивач в процесі розгляду справи визнав ,що відповідач-1 виконав зобов'язання за договором поставки у відповідності до узгоджених сторонами умов.

Відносини між позивачем та відповідачем-1 засновані на договорі, тому норми ст.1187,1192 Цивільного кодексу України, якими врегульовано відповідальність за позадоговірну шкоду (делікт) , до цих відносин не можуть бути застосовані.

Відповідно до ч.1ст.1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Суд першої інстанції ґрунтовно вважав, що матеріалами справи не доведено правових підстав солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем за втрату вантажу.

За таких підстав суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у позові.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено довідку про дорожньо-транспортну пригоду від 6.09.2013р.,видану органами МВД РФ, та вважає, що довідка доводить, що за наслідками ДТП на водія було складено постанову про адміністративне правопорушення за ст.12.15 ч.1 КпАП РФ, що є доказом ДТП здійсненого джерелом підвищеної безпеки за участю особи, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, то як вбачається зі змісту цієї довідки вона не містить інформації про притягнення водія до відповідальності за адміністративне правопорушення, напроти у розділі » определение об отказе в возбуждении дела об административном правонарушении« зазначено, що «признаков административного правонарушения не установлено» . Суд у своєму рішенні на підставі доказів наявних в матеріалах справи встановив коли сталося ДТП, хто керував цим транспортним засобом, кому цей транспортний засіб належить, тому ці доводи є необґрунтованими.

Щодо порушення господарським судом ст.78 Господарського процесуального кодексу та не прийняття від позивача заяви про відмову від позову у відношенні відповідача-1,чим порушено його процесуальне право,то судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи до початку розгляду справи по суті позивач де кілька разів змінював та уточнював позовні вимоги.

В уточненій позовній заяві від 11.02.15р. ЗАТ "Гідросила М" просило стягнути з ФОП "ОСОБА_2 5 168 189 рос. руб. майнової шкоди як власника джерела підвищеної небезпеки - вантажного автомобіля RENAULT (держ. № НОМЕР_1/НОМЕР_2), що перевозив насоси, оплачені позивачем на підставі рахунку-фактури № 90/100 від 28.08.13, знищені в результаті дорожньо-транспортної пригоди 04.09.13.

У заяві про уточнення позовних вимог від 04.03.15р., ЗАТ "Гідросила М", зазначаючи відповідачами ПрАТ "Торговий дім "Гідросила" та ФОП ОСОБА_2, просить стягнути з останнього на відшкодування збитків 5 168 189 рос. руб.

23.03.15 до господарського суду від ЗАТ "Гідросила М" надійшла заява про зміну підстав позову, в якій просив стягнути з відповідачів солідарно 5 168 189 рос. руб. та 31 908 грн. 40 коп. судового збору. Заява обґрунтована посиланням на ч. ч. 1, 2 ст. 1187, 1192 Цивільного кодексу України.

З заяви позивача вбачається, що підставою відмови від позову він зазначив , «що дослідивши надані відповідачем-2 та третьою особою докази. позивач дійшов висновку що спільних взаємопов'язаних дій ПрАТ « Торговий дім» Гідросила» та ФОП ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди немає», тобто фактично визнав відсутність підстав покладення на відповідачів відповідно ст.1190 Цивільного кодексу України солідарної відповідальності, однак саме вимога про солідарне стягнення шкоди з відповідачів у зв'язку з їх спільними діями або бездіяльністю, яких було завдано шкоду є предметом розгляду у даній справі, тому суд право мірно дійшов висновку, що позивач фактично заявою змінює предмет позову та відмовив у її прийнятті у межах повноважень наданих суду ст.22 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Гідросила М" - залшити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2015 року у справі № 912/4963/14 - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний тест постанови виготовлено 31.07.2015р.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд