ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.08.2015 Справа № 905/49/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Левшиної Я.О., суддів Макарової Ю.В., Філімонової О.Ю., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничоїфірми «АГРОСВІТ», смт. Приютівка, Олександрівський район, Кіровоградська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВАШ АГРО», м.Маріуполь, Донецька область

про: стягнення заборгованості у розмірі 156645,48грн.

За участю уповноважених представників :

від позивача: Гриценко В.Є. (за довіреністю №2 від 06.07.2015р.)

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

Згідно із ст.77 ГПК України у судове засідання відкладалось з 02.06.2015р. на 22.06.2015р., з 22.06.2015р. на 07.07.2015р., з 07.07.2015р. на 03.08.2015р.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.07.2015р. призначено колегіальний розгляд справи № 905/49/15 у складі: головуючий суддя Левшина Я.О., судді Шилова О.М., Філімонова О.Ю.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 31.07.2015р. призначено колегіальний розгляд справи № 905/49/15 у складі: головуючий суддя Левшина Я.О., судді Сажнева М.В., Філімонова О.Ю.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.08.2015р. призначено колегіальний розгляд справи № 905/49/15 у складі: головуючий суддя Левшина Я.О., судді Макарова Ю.В., Філімонова О.Ю.

У судовому засідання 03.08.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничафірма «АГРОСВІТ», смт. Приютівка, Олександрівський район, Кіровоградська область звернулось до Господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВАШ АГРО», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 156645,48грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи (у копіях): правоустановчі документи; договір поставки №ПФ26/03-4 від 26.03.2014р.; доповнення до договору: № 1/тк від 16.04.2014р., № 2/тк від 16.04.2014р., № 3/тк від 16.04.2014р, №№ 4/тк-6/тк від 30.04.2014р., №№ 8/тк-9/тк від 27.05.2014р., № 10/тк від 28.05.2014р., № 14/п від 23.07.2014р.; накладні: №ПФ/04-082 від 16.04.2014р., № ПФ/04-083 від 16.04.2014р., № ПФ/04-084 від 16.04.2014р., № ПФ/04-085 від 16.04.2014р., № ПФ/04-241 від 30.04.2014р., № ПФ/04-242 від 30.04.2014р., № ПФ/04-243 від 30.04.2014р., № ПФ/04-244 від 30.04.2014р., № ПФ/05-296 від 27.05.2014р., № ПФ/05-297 від 27.05.2014р., № ПФ/05-298 від 27.05.2014р., № ПФ/05-299 від 27.05.2014р., № ПФ/05-325 від 28.05.2014р., № ПФ/07-257 від 24.07.2014р.; довіреності: № 6 від 08.04.2014р., № 8 від 16.04.2014р., № 9 від 30.04.2014р., № 10 від 09.05.2014р., № 12 від 23.05.2014р., № 13 від 23.05.2014р., № 14 від 28.05.2014р., № 22 від 24.07.2014р.; роздруківку з сайту Міністерства доходів і зборів України щодо детальної інформації по деклараціям; акт звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2014р.-жовтень 2014р.; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №36860318.

22.05.2015р. на адресу Господарського суду надійшло клопотання від позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.05.2015р. було відмовлено у задоволенні даного клопотання у зв'язку з відсутністю технічної можливості для проведення відеоконференції.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: правоустановчі документи; акт звірки взаємних розрахунків від 26.05.2015р. та докази його направлення на адресу відповідачу; банківська виписка по рахунку № 2 з 01.01.2014р. по 13.03.2015р.; лист №27/05-1 від 27.05.2015р. про те, що в провадженні господарських судів або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між позивачем та відповідачем про стягнення боргу у сумі 156645,48грн. та немає рішень цих органів з такого спору; письмові пояснення б/н від 22.06.2015р. щодо розрахунку заборгованості, у яких було також зазначено позивачем, що забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача: нежитлові будівлі загальною площею 2491кв.м., розташованого за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, смт Новотроїцьке, вул. Чапаєва, 54 за реєстраційним номером 44 є непотрібним, у зв'язку з відчуженням 28.04.2015р. права власності на вказане майно третім особам; розрахунок заборгованості, яка виникла за договором №ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. на підставі відповідних видаткових накладних; письмові пояснення б/н від 30.07.2015р. щодо порядку та напрямків зарахування сум оплати в погашення зобов'язань за даним договором; письмові пояснення від 03.08.2015р. щодо порядку та напрямків зарахування сум оплати в погашення зобов'язань за даним договором.

17.06.2015р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №20 від 15.06.2015р., у якому останній проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідач сплатив Південній філії Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «АГРОСВІТ» кошти за отриманий товар за договором №ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. у сумі 1729821,42грн. та немає жодної заборгованості перед позивачем. На підтвердження своєї позиції надав лист №18/1 від 12.06.2015р. про повернення акту звірки взаєморозрахунків від 26.05.2015р., лист №13/1 від 13.04.2015р. з відповіддю на претензію, копії платіжних доручень: №112 від 22.05.2014р. на суму 8100,00грн., №2 від 22.05.2014р. на суму 153900,00грн., №196 від 21.07.2014р. на суму 222083,55грн., №207 від 22.07.2014р. на суму 44416,71грн., №216 від 30.07.2014р. на суму 172571,16грн., №260 від 04.09.2014р. на суму 600000,00грн., №263 від 08.09.2014р. на суму 400000,00грн., №265 від 11.09.2014р. на суму 5000,00грн., №276 від 15.09.2014р. на суму 78750,00грн., №216 від 30.07.2015р. на суму 172571,16грн.; копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВАШ АГРО»; копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВАШ АГРО».

Представник відповідача в судове засідання 03.08.2015р. не з'явився, надав суду клопотання, у якомк просив суд вікласти розгляд справи, оскільки представник відповідача не має можливості прибути у судове засідання 03.08.2015р. у зв'язку з участю у судовому засіданні по іншій справі.

Суд залишає це клопотання без задоволення з огляду на те, що за приписами статті 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації. Отже, відповідач не був позбавлений можливості вирішити питання щодо призначення іншого представника для представництва інтересів відповідача в господарському суді та надати своєму представнику відповідну довіреність.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи документами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «АГРОСВІТ» від імені якої діє Південна філія Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «АГРОСВІТ» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІВАШ АГРО» (покупець) укладений договір поставки товару для виробництва сільсько-господарської продукції № ПФ26/03-4 (а.с.22-24) (далі договір), згідно п. 1.1. якого продавець зобов'язався здійснити постачання товарів безпосередньо пов'язаних з технологічними процесами виробництва сільськогосподарської продукції покупцю/виробникові такої сільськогосподарської продукції, а саме: насіння, засоби захисту рослин, добрива (далі - товар), який покупець зобов'язується прийняти та оплатити відповідно до п.1.2. цього договору на умовах, що вказуються сторонами в доповненнях.

Загальна кількість товару, «еквівалент ціни товару», «погоджений курс», асортимент, ціна, строки поставки, оплати та умови оплати товару, що постачаються за даним договором, визначаються сторонами на кожну окрему партію товару у доповненнях до нього (п.1.2. договору).

За умовами п. 3.1. договору ціна товару, що постачається продавцем вказується сторонами в доповненнях до даного договору і визначається сторонами як «тверда ціна» та «попередня ціна».

Відповідно до п. 4.1. договору, покупець зобов'язується оплатити та прийняти ним товар в безготівковому порядку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, в строки встановлені в доповненнях до цього договору. Сторони за окремим доповненням до цього договору можуть вибрати іншу форму оплати за переданий товар.

Відповідно до п.13.1., цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Як вказує позивач, він здійснив поставку товару для виробництва сільськогосподарської продукції відповідачу за договором №ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. на загальну суму 5306989,87грн. З цієї суми первинними бухгалтерськими документами, зокрема, видатковими накладними, підписаними сторонами, у період з квітня 2014р. по травень 2014р. підтверджується лише частина поставки на суму 1886466,92грн. Загальна сума здійсненої оплати за договором за період з 16.04.2014р. по 06.10.2014р. складає 1729821,42грн. Таким чином, як вказує позивач, сума боргу відповідача за отриманий за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. товар становить 156645,48грн.

Враховуячи викладені вище обставини, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з розглядуваним спором.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №20 від15.06.2015р. заперечив проти задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю заборгованості за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р., оскільки сплатив Південній філії Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничоїфірми «АГРОСВІТ» кошти виключно за отриманий товар у сумі 1729821,42грн., що підтверджується платіжними дорученнями №112 від 22.05.2014р. на суму 8100,00грн., №2 від 22.05.2014р. на суму 153900,00грн., №196 від 21.07.2014р. на суму 222083,55грн., №207 від 22.07.2014р. на суму 44416,71грн., №216 від 30.07.2014р. на суму 172571,16грн., №260 від 04.09.2014р. на суму 600000,00грн., №263 від 08.09.2014р. на суму 400000,00грн., №265 від 11.09.2014р. на суму 5000,00грн., №276 від 15.09.2014р. на суму 78750,00грн., №216 від 30.07.2015р. на суму 172571,16грн.(а.с.134-138).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

При цьому, статтями 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

За таких обставин, з урахуванням норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем має бути доведено саме факт поставки товару відповідачу за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, в договорі № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. сторонами було узгоджено строки та порядок поставки товару. Зокрема, загальна кількість товару, «еквівалент ціни товару», «погоджений курс», асортимент, ціна, строки поставки, оплати та умови оплати товару, визначаються сторонами на кожну окрему партію товару у доповненнях до нього.

Датою поставки товару вважається дата, вказана у видаткових накладних на відпуск товару.

Перехід права власності на товар відбувається в момент прийняття відповідачем партії товару. Доказом прийняття партії товару є накладна (специфікація), оформлена належним чином та підписана уповноваженими особами та завірена печатками сторін.

На підтвердження факту поставки товару відповідачу за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. позивач посилається на додані до матеріалів справи видаткові накладні №ПФ/04-082 від 16.04.2014р., № ПФ/04-083 від 16.04.2014р., № ПФ/04-084 від 16.04.2014р., № ПФ/04-085 від 16.04.2014р., № ПФ/04-241 від 30.04.2014р., № ПФ/04-242 від 30.04.2014р., № ПФ/04-243 від 30.04.2014р., № ПФ/04-244 від 30.04.2014р., № ПФ/05-296 від 27.05.2014р., № ПФ/05-297 від 27.05.2014р., № ПФ/05-298 від 27.05.2014р., № ПФ/05-299 від 27.05.2014р., № ПФ/05-325 від 28.05.2014р., № ПФ/07-257 від 24.07.2014р.

Проте, як встановлено судом, ані у вказаних видаткових накладних, ані у довіреностях на отримання товару уповноваженою особою відповідача не міститься посилання на договір № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р.

Згідно із ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, та інших підзаконних нормативних актів, які існують в чинному законодавстві щодо порядку ведення бухгалтерського обліку підприємствами (накази Міністерства фінансів України про затвердження численних Положень, Методичних рекомендацій тощо, що конкретизують порядок застосування норм вищевказаного Закону посадовими особами підприємств та організацій України), у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу -одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

В разі здійснення поставки за договором, в накладних має міститись обов`язкове посилання на договір, на підставі якого здійснюється постачання товару.

Як встановлено вище, з наданих позивачем видаткових накладних не вбачається, що вони були складені та підписані на виконання умов саме договору поставки № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р., який є підставою позову.

Таким чином, надані до матеріалів справи видаткові накладні не можуть бути прийняті судом до уваги як належні докази виконання позивачем своїх зобов'язань за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р.

У зв'язку з наведеним, суд позбавлений можливості встановити, що товар, визначений у видаткових накладних, на які посилається позивач поставлений саме за умовами договору №ПФ26/03-4 від 26.03.2014р. Крім того, суд зазначає, що у видаткових накладних міститься посилання на коди товару, які не визначені умовами договору та доповненнями до нього.

Наданий позивачем до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2014р. - жовтень 2014р., складений станом на 31.10.2014р. також не приймається судом до уваги, оскільки в цьому акті не зазначено, що заборгованість виникла на підставі саме спірного договору (а.с. 62).

У розумінні статей 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який може фіксувати стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами - договором, накладними, рахунками, актами приймання-передачі.

Тобто, акт звірки взаємних розрахунків не є документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції, тобто первинним документом бухгалтерського обліку у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд також не вбачає можливим встановити по яких видаткових накладних позивачем було проведено оплати, оскільки у платіжних дорученнях № 260 від 04.09.2015р., №263 від 08.09.2015р., №265 від 11.09.2014р. в призначенні платежу міститься посилання лише на договір, а в платіжних дорученнях №112 від 22.05.2014р., №2 від 22.05.2014р., №207 від 22.07.2014р., №196 від 21.07.2014р., №276 від 15.09.2014р. підставою для проведення платежу визначено рахунки №ПФ/05-129 від 15.05.2014р., №ПФ/07-157 від 15.07.2014р., №ПФ/09-028 від 15.09.2014р., які сторонами також не надані. В письмових поясненнях позивача від 30.07.2015р. щодо того, за якими саме накладними була здійснена оплата, останній повідомив лише про порядок зарахування платежів, що були проведені 22.05.2014р., 21.07.2014р., 22.07.2014р., 15.09.2014р.

Будь-яких інших документів, які б підтверджували факт поставки позивачем товару відповідачу за договором № ПФ26/03-4 від 26.03.2014р., всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем до матеріалів справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, недоведеність позивачем факту поставки товару за договором №ПФ26/03-4 від 26.03.2014р., недоведеним також є факт порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати отриманого товару, внаслідок чого позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 156645,48грн. підлягають залишенню без задоволення як недоведені.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Зважаючи на викладені вище висновки відносно обґрунтованості заявлених позовних вимог, заяву позивача №20/04-2 від 29.04.2015р. про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі загальною площею 2491 кв.м. за адресою: Херсонська область, Новотроїцький район, смт. Новотроїцьке, вул. Чапаєва, буд. 54, за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна:44 судом залишено без задоволення як безпідставну та необгрунтовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4-2, 4-3, 4-6, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми «АГРОСВІТ», смт. Приютівка, Олександрівський район, Кіровоградська область () до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВАШ АГРО», м. Маріуполь, Донецька область () про стягнення заборгованості у розмірі 156645,48грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 03.08.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2015р.

Головуючий суддя Я.О. Левшина

Суддя Ю.В. Макарова

Суддя О.Ю. Філімонова

Вх: 183/15

надруковано 4 прим.:

1 - ГСДО,

2 - позивачу,

1 - відповідачу.