ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа № 922/3526/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю учасників судового процесу:

прокурора: Ногіна О.М., службове посвідчення № 032167 від 11.02.2015;

представник 1-го позивача: Ткаченко Т.О., за довіреністю № 02-19/15 від 12.01.2015;

представник 2-го позивача: Полухін А.В., за довіреністю № 5196/01-25/09-14 від 01.10.2014;

представник відповідача: Заруцький Р.М., за довіреністю № 114/1від 25.08.2014, Прологаєв Г.В., (директор).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх.№3262 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 15 травня 2015 року по справі № 922/3526/14

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі:

1. Малоданилівської селищної ради, смт. Мала Данилівка

2. Державної екологічної інспекції в Харківській області, м. Харків

до Комунального підприємства "Малоданилівський комунальник", смт. Мала Данилівка

про стягнення 57641,88 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.05.2015 по справі №922/3526/14 (головуючий суддя Аюпова Р.М., суддя Бринцев О.В., суддя Жельне С.Ч.) у задоволенні позові відмовлено повністю.

Прокурор Харківської області будучи не згодним з рішення місцевого господарського суду, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Державна екологічна інспекція в Харківській області через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів викладених в апеляційні скарзі не заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження обставин справи, просить рішення скасувати, а апеляційну скаргу - задовольнити.

Комунальне підприємство "Малоданилівський комунальник", у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим у зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування. Просить рішення господарського суду Харківської області від 15.05.2015 по справі №922/3526/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Малоданилівська селищна рада відзиву на апеляційну скаргу не надала, однак його представник в судовому засіданні зазначив, що рішення господарського суду Харківської області було винесено без порушень приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції в період з 02.12.2013 по 13.12.2013 Державною екологічною інспекцією в Харківській області була проведена позапланова перевірка Комунального підприємства "Малоданилівський комунальник", за результатами якої складено акт №1671/01-03/07-11 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, відповідно до висновків якого, відповідачем допущено перевищення нормативів ГДС забруднюючих речовин в складі стічних вод, встановлених дозволом на спеціальне водокористування Укр. №5320 А/Хар від 25.07.2011, чим порушено статтю 44 Водного кодексу України, статтю 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» статтю 17 Закону України «Про відходи» та статтю 35 Закону України «Про охорону земель».

05.05.2014 позивачем - Державною екологічною інспекцією в Харківській області, складена претензія №91, за якою відповідачу запропоновано відшкодувати збитки, заподіяні державі на суму 57641,88 грн. та попереджено про те, що в разі відмови добровільно сплатити, сума збитків буде стягнена в судовому порядку.

Не погодившись з проведеною перевіркою та винесеним приписом, відповідач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області, за участю прокурора Дергачівського району Харківської області, в якому просив: визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції в Харківській області щодо застосування результатів перевірки, викладених в акті перевірки №1671/01-03/07-11 від 13.12.2013 шляхом направлення на адресу комунального підприємства "Малоданилівський комунальник" вимоги у формі претензії від 05.05.2014 №91 про відшкодування збитків, заподіяних державі у розмірі 57641,88 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу Державної екологічної інспекції в Харківській області, викладену у формі претензії від 05.05.2014 №91 про відшкодування збитків, нанесених державі, у розмірі 57641,88 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 позов задоволено. Визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції в Харківській області щодо застосування результатів перевірки, викладених в акті перевірки №1671/01-03/07-11 від 13.12.2013 шляхом направлення на адресу Комунального підприємства "Малоданилівський комунальник" вимоги у формі претензії від 05.05.2014 №91 про відшкодування збитків, заподіяних державі у розмірі 57641,88 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної екологічної інспекції в Харківській області, викладену у формі претензії від 05.05.2014 №91 про відшкодування збитків, нанесених державі, у розмірі 57641, 88 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 скасовано рішення суду першої інстанції. Прийнята нова постанова, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано претензію Державної екологічної інспекції у Харківській області № 91 від 05.05.2014 про відшкодування збитків, нанесених державі, у розмірі 57641,88 грн. В іншій частині в задоволено позовних вимог відмовлено.

23.06.2015 постановою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування претензії Державної екологічної інспекції у Харківській області № 91 від 05.05.2014 про відшкодування збитків, нанесених державі, у розмірі 57641,88 грн. В задоволенні позовних вимог комунального підприємства "Малоданилівський Комунальник" до Державної екологічної інспекції у Харківській області, за участю прокурора Дергачівського району Харківської області про визнання протиправною та скасування претензії Державної екологічної інспекції у Харківській області №91 від 05.05.2014 р. про відшкодування збитків, нанесених державі, у розмірі 57641,88 грн. відмовлено. В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 залишено без змін.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор зазначає, що згідно із розрахунком, проведеним Державною екологічною інспекцією на підставі «Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства», затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 27.10.1997 № 171, сума збитків, заподіяних Комунальним підприємствома "Малоданилівський комунальник" державі становить 57641,88 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 Конституції України, природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об'єктами права власності українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно зі статтею 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог.

Частиною 3 статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах. Статтею 44 названого Закону передбачено встановлення лімітів скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України термін "водокористування" визначає як використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів), а термін "ліміт скиду забруднюючих речовин " як граничний обсяг скиду забруднюючих речовин у поверхневі водні об'єкти, який встановлюється в дозволі на спеціальне водокористування.

В силу приписів пункту 9 статті 44, статей 48, 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами лише за наявності дозволу і насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відтак, виходячи з аналізу наведених вимог чинного законодавства, право спеціального водокористування, що виникло у відповідача на підставі дозволу на спеціальне водокористування Укр.№5320 А/Хар., визначає ліміти скиду стічних вод до р. Лопань.

Пункт 3 частини 1 статті 44 Водного кодексу України відносить до обов'язків водокористувачів дотримання встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Статтею 70 Водного кодексу України передбачено, що скидання стічних вод у водні об'єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин. Водокористувачі зобов'язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони перевищують гранично допустимі скиди токсичних речовин та містять збудників інфекційних захворювань та за обсягом скидання забруднюючих речовин перевищують гранично допустимі нормативи.

Водокористувачі зобов'язані здійснювати заходи щодо запобігання скиданню стічних вод чи його припинення, якщо вони перевищують гранично допустимі скиди токсичних речовин та містять збудників інфекційних захворювань (пункт 5 частини 2 статті 70 ВК України).

Порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України (стаття110 ВК України). Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України (стаття 111 ВК України).

Пунктом є) частини 2 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що винні у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище особи несуть відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів суб'єктами господарювання (фізичними і юридичними особами), встановлені Методикою №389 від 20.07.2009.

Згідно з п. 1.2 Методики 389 остання встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі: забруднення водних об'єктів, у тому числі пов'язаного із самовільними та аварійними скидами у водний об'єкт забруднюючих речовин та фізико-хімічних показників (далі - забруднюючі речовини) із зворотними водами або забруднюючих речовин у чистому вигляді, у складі сировини, продукції чи відходів, крім випадків забруднення територіальних і внутрішніх морських вод та виключної морської економічної зони України із суден, кораблів та інших плавучих засобів; забруднення поверхневих та підземних вод під впливом полігонів (сміттєзвалищ) твердих побутових та промислових відходів; самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)); забору, використання води та скиду забруднюючих речовин із зворотними водами з порушенням умов водокористування, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування.

Пункт 1.7 Методики 389 термін "наднормативний скид забруднюючих речовин у водний об'єкт" визначає як частину маси фактично скинутої речовини у зворотних водах, що перевищує масу речовини, максимально допустиму для відведення за розрахунковий період, а термін "самовільне водокористування" як здійснення спеціального водокористування без наявності дозволу на нього.

Відповідно до п. 2.1 Методики 389 наднормативними скидами забруднюючих речовин у водний об'єкт з перевищенням ГДС вважаються: скиди зі зворотними водами забруднюючих речовин з перевищенням встановлених нормативів ГДС, що підлягають нормуванню згідно із законодавством, або таких, що не підлягають нормуванню згідно із законодавством; скиди забруднюючих речовин внаслідок порушення регламенту санкціонованого скиду зворотних вод з перевищенням за окремими показниками нормативів ГДС регламенту; скиди забруднюючих речовин внаслідок аварійного скиду зворотних вод; самовільний скид зворотних вод без дозволу на спеціальне водокористування.

Тобто, за наведеною методологією необхідною умовою визначення суми збитків є встановлення факту перевищення нормативу гранично допустимого скиду.

Пунктом 2.2 Методики №389 визначено, що факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об'єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб'єктів господарювання та розрахунковим методом.

В силу пункту 1.4. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства (наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 №464) документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання, є акт перевірки.

В акті перевірки зазначаються: виявлені порушення й недоліки. До акта перевірки додаються (за наявності) порівняльні таблиці, графіки, схеми, оформлені належним чином, підписані та надані посадовими особами суб'єкта господарювання, що перевіряється. В акті перевірки також зазначається інформація, пов'язана з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання безпосередньо на об'єкті перевірки), та зазначаються посилання на акти відбору проб та протоколи вимірювань. (підпункти 4.15, 4.16 Порядку №464).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за наслідками відбору зразків продукції посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт відбору зразків. Акт відбору зразків продукції складається у трьох примірниках. Всі примірники акта підписуються посадовою особою, яка відібрала зразки продукції, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою. Один примірник акта відбору зразків додається до опломбованих (опечатаних) зразків продукції та передається разом із зразками до уповноваженої та/або акредитованої організації, що призначена для проведення експертизи (випробування) та зазначена в рішенні про відбір зразків продукції, другий - залишається у суб'єкта господарювання, третій - в особи, яка здійснила відбір зразків продукції.

Натомість, в порушення вище зазначених приписів законодавства, другим позивачем - Державною екологічною інспекцією в Харківській області, не виконано обов'язків щодо зазначення у акті перевірки інформації, пов'язаної з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання безпосередньо на об'єкті перевірки), та не має посилань на акти відбору проб та протоколи вимірювань.

Крім того, згідно з пунктами 2.2, 2.4 Методики 389 факт наднормативного скиду забруднюючих речовин у водний об'єкт зі зворотними водами встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб'єктів господарювання та розрахунковим методом. З моменту встановлення факту скиду зворотних вод з перевищенням встановлених нормативів ГДС до повного його припинення проби води відбираються не менше трьох разів.

З аналізу акту перевірки відповідача Держекоінспекцією в Харківській області № 1671/01-03/07-11 від 13.12.2013 вбачається, що дослідження водного об'єкта (р. Лопань) проводилося:

- за період з 03.05.2012 по 09.07.2012 - Дергачівською районною санітарно-епідеміологічною станцією, про що свідчить протокол дослідження води №386 від 03.05.2012 року та протокол №667 від 09.07.2012 року;

- за період з 28.09.2012 по 12.12.2012- Дергачівською районною санітарно-епідеміологічною станцією, про що свідчить протокол дослідження води №884 від 28.09.2012 року та протокол №1141 від 12.12.2012;

- за період з 29.03.2013 по 27.09.2013 - ТОВ "Науково-дослідний інститут профілактичної медицини" про що свідчить протокол дослідження води №26-вд/54 від 29.03.2013 року, протокол №64-вд/115 від 18.06.2013 року та протокол дослідження води №97-вд/168 від 27.09.2013 року.

Отже, разом з повною відсутністю актів відбору проб, є відсутньою визначена законодавством кількість протоколів дослідження вод, а саме: за два зазначених періоди 2012 року використано по два дослідження проб води за кожний період ймовірного перевищення, замість трьох.

Таким чином, колегія суддів не може вважати акт перевірки дотримання вимог Комунальним підприємством "Малоданилівський комунальник" природоохоронного законодавства, допустимим засобом доказування, оскільки останній складено з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Однак, судом першої інстанції мотивовано зазначено, що для визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню державі внаслідок порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно частини 1 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного Кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи".

Відповідно до частини 3, 4 пункту 2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за № 02-5/215 від 01.04.1994 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 Цивільного Кодексу України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 Цивільного Кодексу України).

Згідно з пунктом 6 даного Роз`яснення для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 Господарського Процесуального Кодексу України. Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 Цивільного Кодексу України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди."

При цьому, доводити в даному випадку факт наявності неправомірних дій відповідача, завдання ним шкоди та її розмір і безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і самою шкодою має позивач, а відсутність вини у його діях, що завдали шкоду, в разі доведеності перших трьох складових, - відповідач.

Враховуючи суттєві порушення положень нормативно-правових актів під час проведення позапланової перевірки підприємства-відповідача, через що заявлений до стягнення розмір збитків є не доведеним, відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують факт скиду відповідачем стічних вод з перевищенням встановлених нормативів ГДС, колегія суддів вважає, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Харківській області, до відповідача про стягнення шкоди в розмірі 57641,88 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції мотивовано зазначено, що наявний висновок експертизи № 9756 від 18.09.2014 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, ні яким чином не підтверджує порушення відповідачем природоохоронного законодавства, оскільки в ньому йдеться лише про математичну правильність розрахунків визначених у претензії № 91 від 05.05.2014, згідно визначеній у Методиці формулі розрахунку.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 15.05.2015 по справі №922/3526/14 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Заступника прокурора Харківської області, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.05.2015 по справі №922/3526/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27 липня 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.