ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ВЖИТТЯ ЗАПОБІЖНИХ ЗАХОДІВ

"30" липня 2015 р.№ 916/3156/15

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.

при секретарі судового засідання Войтенко С.М.

за участю представників сторін:

від Міністерства юстиції України - Умен І.М. (довіреність № 9-22/602 від 16.07.2015р.),

від ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" - Мусієнко А.Ю. (довіреність № 23-02/01 від 23.02.2015р.),

від ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про вжиття запобіжних заходів Міністерства юстиції України (вх.№ 4-13/15 від 28.07.2015р.)

до: приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця"

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду із заявою про вжиття запобіжних заходів щодо ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", в якій просить:

- витребувати у ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" належним чином завірені копії: інвентарних відомостей станом на день проведення останньої інвентаризації підприємств; карток обліку основних засобів станом на день подачі до суду; балансів підприємств станом на день подачі до суду; фінансової звітності підприємств;

- здійснити огляд усіх приміщень санаторію „Лермонтовський", які знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2, з метою встановлення фактичної наявності рухомого майна, яке знаходиться у фактичному володінні ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" чи інших осіб, та здійснення його опису;

- накласти арешт на усе рухоме майно, яке знаходиться у фактичному володінні ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" чи інших осіб, у тому числі на: 450 ліжок для прийому пацієнтів, обладнання клініко-діагностичної лабораторії, обладнання біохімічної лабораторії, обладнання рентген-кабінету: 2 ренген діагностичні апарати, 1 ренген терапевтичний апарат, обладнання кабінету ЕКГ: 3 апарати Ел. Кардіограми ЕКП, 1 апарат Світовий, 1 векторкардіоскоп, 1 апарат, обладнання кабінету функціональної діагностики: апарати Гольдана та Єграф, капиляроскоп - 2 шт., кардіоприставки - 2 шт., осцилограф - 1 шт., обладнання фізіотерапевтичного кабінету, обладнання кабінету ЛФК, 3 кушетки для санаторних хворих, 4 для курсових хворих, обладнання стоматологічного кабінету, інгалятор на 18 точок, аерарій, аеросолярій - на 100 ліжок, зимовий солярій - на 4 ліжка, тапчани для пляжу - 100 шт., бібліотечні книги - 7 200 одиниць, санаторний автомобіль „ЛАЗ" - 1 один.

Також, Міністерство юстиції України просить суд доручити першому Приморському ВДВС Одеського міського управління юстиції проведення огляду та опису рухомого майна та передати майно на відповідальне зберігання державному підприємству „Санаторій „Лермонтовський, 2 (65014, м. Одеса, пров. Лермонтовський, 2, ).

В обґрунтування зазначеної заяви, Міністерство юстиції України посилається на наступне.

23 квітня 1960 року Рада міністрів Української РСР прийняла постанову № 606 „Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР", згідно з пунктом „а" частини першої якої Міністерство охорони здоров'я УРСР зобов'язано було передати до 1 травня 1960 року Українській республіканській Раді профспілок всі діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних) загальною кількістю 73 об'єкти на 23586 ліжок, 92 будинки відпочинку на 20997 ліжок, 8 санаторних пансіонатів на 1510 ліжок, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР, згідно з додатками № 1, № 2, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього Управління.

Згідно зазначеної постанови усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати разом з усім обладнанням та транспортними засобами були передані Міністерством охорони здоров'я у відання Українській республіканській Раді профспілок.

Відповідно до Додатку № 1 „Перелік санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передаються Українській республіканській Раді профспілок Міністерством охорони здоров'я УРСР" до Постанови № 606 від 23.04.1960, був переданий і санаторій „Лермонтовський", розташований за адресою: м. Одеса, пров. Лермонтовський, 2.

В своїй заяві заявник зазначає, що відповідно до Додатку № 1 «Облікова картка санаторію» до акту приймання санаторіїв та домів відпочинку від Міністерств охорони здоров'я союзних республік від 14.04.1960 щодо майна санаторію «Лермонтовський» Міністерство охорони здоров'я УРСР передало Українській республіканській Раді профспілок наступне майно:450 ліжок для прийому пацієнтів;обладнання клініко-діагностичної лабораторії; обладнання біохімічної лабораторії; обладнання рентген-кабінету: 2 рентген діагностичні апарати, 1 рентген терапевтичний апарат; обладнання кабінету ЕКГ: 3 апарати Ел. Кардіограми ЕКП, 1 апарат Світовий, 1 векторкардіоскоп; 1 апарат; обладнання кабінету функціональної діагностики: апарати Гольдана та Єграф, капиляроскоп - 2 шт., кардіоприставки - 2 шт., осциллограф - 1 шт.; обладнання фізіотерапевтичного кабінету; обладнання кабінету ЛФК; З кушетки для санаторних хворих, 4 для курсових хворих; обладнання стоматологічного кабінету; інгаляторій на 18 точок; аерарій, аеросолярій - на 100 ліжок; зимовий солярій - на 4 ліжка; тапчани для пляжу - 100 штук; бібліотечні книги - 7200 одиниць; санітарний автомобіль «ЛАЗ» - 1 од.

Окрім цього, згідно пункту 10 Постанови № 606 Радою Міністрів Української РСР було постановлено зобов'язати Міністерство охорони здоров'я УРСР з фондів матеріально-технічного постачання виділених Головному управлінню курортів, санаторіїв і будинків відпочинку на 1960 рік, передати Українській республіканській Раді профспілок фонди пропорціонально кількості об'єктів, що передаються Укрпрофраді, за винятком будівельних і сантехнічних матеріалів, електрокабельних виробів, будівельного устаткування і механізмів, які передаються Укрпрофраді повністю.

Отже, окрім вищезазначеного майна, що передавалось відповідно до акту приймання санаторіїв та домів відпочинку від Міністерств охорони здоров'я союзних республік від 15.04.1960 щодо майна санаторію «Лермонтовський» та Додатку № 1 до нього «Облікова картка санаторію», Радою Міністрів Української РСР було постановлено передати Укрпрофраді частину майна фондів матеріально-технічного постачання, виділених Головному управлінню курортів, санаторіїв і будинків відпочинку на 1960 рік пропорційно кількості об'єктів, що передаються Укрпрофраді.

Окрім цього, відповідно до абзацу 6 частини четвертої Постанови № 606 від 23.04.1960 Рада Міністрів Української РСР постановила зобов'язати Міністерство охорони здоров'я УРСР постачати у раніш встановленому порядку санаторно-курортним установам медичне обладнання і медикаменти. Отже, після одноразової передачі усього рухомого майна, держава продовжувала надавати Укрпрофраді відповідне рухоме майно та постачати попереднику ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" медичне обладнання, необхідне для забезпечення діяльності санаторіїв та будинків відпочинку, зокрема санаторію «Лермонтовський».

Також, відповідно до частини другої Постанови № 606 від 23.04.1960 Радою Міністрів Української РСР було постановлено здійснити безоплатно передачу у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій з усім обладнанням, транспортом, допоміжними підприємствами і підсобними господарствами, спорудами, жилими будинками, земельними ділянками, парками станом на 1 січня 1960 року, а також асигнуваннями на їх утримання, планами з праці, фондами персональних надбавок, капіталовкладеннями, фондами на всі види матеріалів і лімітами на проектування за планом на 1960 рік, невикористаними централізованими коштами курортного збору і амортизаційного фонду та іншими коштами по балансу на 1 січня 1960 року.

Статтею 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» від 10.09.1991 № 1540-ХП встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради Української РСР „Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 № 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності і власника державного майна до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, в свою чергу, після розпаду СРСР, стала Федерація професійних спілок України.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради м. Києва № 1971 від 23.12.1991 було зареєстровано ЗАТ „Укрпрофоздоровниця", відповідно до статуту якого, ЗАТ „Укрпрофоздоровниця" було створено на майні засновників - Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності.

Проте, при наявності діючого мораторію на зміну форми власності і власника державного майна, скасованого лише 04.03.1992 постановою Верховної Ради України від 04.03.1992 №2164-ХІІ, Федерацією незалежних профспілок України на підставі акту від 24.01.1992 з додатком до нього спірне рухоме майно було передано акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до рішення господарського суду Одеської області від 09.12.2011 по справі № 9/17-4164-2011 визнано за державою в особі Фонду державного майна України право власності на нежитлові будівлі майнового комплексу санаторію „Лермонтовський": літера «В»- лікувальний корпус; літера «Г» - гуртожиток та пральня; літера «Д» - корпус № 2; літера «Е, Е1, Е2» - корпус № 1; літера «Ж» - корпус № 5; літера «З, М» -грязелікарня; літера «Н» - котельна; літера «О» - майстерня; літера «Л» - сушка; літера «И» - клуб та поліклініка; літера «Й» - кінобудка; літера «ЬІ» - естрада; літера «X» - бібліотека та перукарня; літера «П» - водонапірна башта; літера «С» - їдальня; літера «Р, Ю» - адмін. корпус; літера «Я, Я1» - експериментально-монтажний цех; літера «Т» дитячий садок та аптека; літера «Ф, З, Щ» - житлові; літера «Ш» - радонова лабораторія; літера «Ч» - приймальне відділення; літера «У» - корпус № 4; № 1, 2, 26, 36 - кіоски; № 10,31, «Ц» - трансформаторні будки; Х2 24 - газобалонна; № 11, 12, 13, 14, 15, 16 - аеросолярій; № 25, 23, 4, 5, 6, 7, 8, 27. 28 - сараї; № 32 - гараж; № 3, 17, 18, 21, 22 - навіси; № 19 - душова літня; № 20, 9 - убиральні; № 35 - танцювальний майданчик; № 37 - спортивний майданчик; № 38 - метео-майданчик; № ІП-УІП - оранжерея; № І - мостіння; № 39-47 - ворота; № 48-52 - забори; № 29 - резервні запаси води; №11-бетонний борт; № IX - фонтан; № Х-ХХІХ - грязеві басейни, загальною площею 12 663 кв. м., що знаходяться у м. Одесі по провулку Лермонтовському, 2.

Заявник зазначає, що господарським судом Одеської області при розгляді справи № 9/17-4164-2011 встановлено, що постановою Ради міністрів Української РСР від 23.04.1960 № 606 все майно передавалось профспілковим органам у відання, а не у власність, і в подальшому не могло перейти до власності профспілкових організацій або їх правонаступників. Ці положення стосуються й спірного рухомого майна санаторію «Лермонтовський», розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2. Отже, майно санаторію «Лермонтовський» є державною власністю України в особі компетентних органів.

Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України „Про віднесення нерухомого майна санаторію „Лермонтовський" у м. Одесі до сфери управління Міністерства юстиції" № 52-р від 21.01.2015р. будівлі та споруди санаторію „Лермонтовський" по пров. Лермонтовському, 2 у м. Одесі за переліком згідно з додатком віднесені до сфери управління Міністерства юстиції для забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням.

Наказом Міністерство юстиції України від 28.01.2015р. №29/7 „Щодо деяких питань управління майном Міністерства юстиції" вирішено, серед іншого, прийняти до сфери управління майно санаторію „Лермонтовський" та утворити на базі нерухомого майна санаторію „Лермонтовський" державне підприємство „Санаторій „Лермонтовський", та установити, що майно та майнові права закріплюються за ДП „Санаторій „Лермонтовський" на праві господарського відання.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2015 № 28/7 „Про проведення інвентаризації" (зі змінами внесеними наказом від 30.01.2015 № 31/7) наказано провести інвентаризацію нерухомого майна санаторію „Лермонтовський" по пров. Лермонтовському, 2, у м. Одесі, віднесеного до сфери управління Міністерства юстиції відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 52-р.

16.02.2015 право державної власності на нерухоме майно зареєстровано Мін'юстом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 33658051 (свідоцтво про право власності).

Заявник зазначає, що всі грошові засоби, які перебували або повинні були бути передані на відповідні баланси санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств та організацій, разом з усім рухомим та нерухомим майном передавались Укрпрофраді у відання, а не у власність. Передання рухомого та нерухомого майна, зокрема грошових засобів, до господарського відання не є підставою для припинення права власності, а тому підлягають поверненню їх законному власнику. Таким чином, усе рухоме майно, що було придбане за рахунок державних коштів, є власністю держави Україна, а тому - повинно бути вилученим із незаконного володіння ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", які продовжують його протиправно утримувати.

Також, заявник зазначає, що відповідачі взагалі не дають можливість провести інвентаризацію зазначеного майна з метою встановлення факту його наявності, збереження, визначення вартості тощо, що підтверджується, зокрема, відповідним актом про недопуск до проведення інвентаризації посадових осіб ДП «Санаторій «Лермонтовський» від 06.03.2015, у зв'язку із чим у заявника виникли побоювання, що рухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб або приховане ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", що значним чином ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення позову про визнання права власності на рухоме майно.

У зв`язку з наведеним, на думку заявника, існує необхідність вжиття запобіжних заходів з метою недопущення у подальшому порушення його прав та забезпечення доказів з метою їх ефективного використання під час розгляду справи по суті.

Також, заявник просив розглядати заяву про вжиття запобіжних заходів тільки за участю Міністерства юстиції України, з огляду на те, що повідомлення ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" та ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" буде використано ними лише для затягування процесу та зловживання своїми процесуальними правами.

Згідно ч. 2 ст. 43-4 ГПК України у разі обґрунтованої вимоги заявника, заява про вжиття запобіжних заходів розглядається лише за його участю без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Розглянувши клопотання заявника про розгляд заяви лише за участі Міністерства юстиції України, суд залишив його без задоволення, з огляду на необгунтованість.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.07.2015 р. було прийнято заяву Міністерства юстиції України про вжиття запобіжних заходів до розгляду, її розгляд призначено на 30.07.2015 р.

В судовому засіданні представник заявника наполягав на вимогах, викладених в заяві про вжиття запобіжних заходів.

Представник ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", не погоджуючись з вимогами заяви, просив суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на недоведеність.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007р. №01-8/251 „Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" вбачається, що частина перша статті 434 ГПК зобов'язує господарський суд повідомити заінтересованих осіб про розгляд судом заяви про вжиття запобіжних заходів. У зв'язку з цим необхідно мати на увазі таке. Повідомлення заінтересованих осіб про час і місце розгляду заяви здійснюється господарським судом шляхом винесення відповідної ухвали з додержанням вимог статті 86 ГПК, а в разі необхідності - також шляхом надіслання телефонограми, телетайпограми, використання засобів електронного зв'язку тощо (див. також абзац другий пункту 14 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 N 04-5/1107 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Представник ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою суду від 29.07.2015р. Поряд з тим, згідно ч. 1 ст. 43-4 неявка заінтересованих осіб не перешкоджає розглядові заяви.

Розглянувши у судовому засіданні заяву про вжиття запобіжних заходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття, передбачених статтею 43-2 цього Кодексу, запобіжних заходів до подання позову.

Запобіжні заходи включають: витребування доказів; огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб (ст. 43-2 ГПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 43-3 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити відомості про обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття таких заходів. Ці обставини мають узгоджуватися з приписами статті 43-1 ГПК, а за змістом пункту 5 частини першої статті 43-3 і частини третьої статті 43-4 ГПК - також й підтверджуватись відповідними доказами з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 названого Кодексу.

Отже, запобіжні заходи за своєю правовою природою - це заходи, спрямовані на збереження відповідних доказів та на запобігання правопорушенню з метою якнайшвидшого реагування на протиправні дії.

Відповідно до вимог розділу V-1 ГПК України підставами вжиття запобіжних заходів є обставини, які дозволяють заінтересованій особі стверджувати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення. При цьому, заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

У разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 ГПК України, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів (ч.6 ст.43-4 ГПК України).

Згідно п. 7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007р. №01-8/251 „Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" заінтересованими особами, в розумінні статті 434 ГПК, в будь-кому разі є заявник і особа, щодо якої він просить вжити запобіжних заходів. З огляду на конкретні обставини, наведені у заяві про вжиття запобіжних заходів, до числа таких осіб можуть бути віднесені також особи: у яких знаходиться доказ, що його вимагає витребувати заявник; яким належить приміщення, що підлягає оглядові; у власності чи у користуванні яких перебуває майно, на яке заявник вимагає накласти арешт; інші особи, прав або охоронюваних законом інтересів стосується розгляд заяви про вжиття запобіжних заходів.

Згідно п. 9 зазначеного інформаційного листа Вищого господарського суду України зазначено, що у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43- 3; імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб. При цьому, з урахуванням п. 4 даного інформаційного листа ВГСУ від 20.04.2007 р. № 01-8/251 заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007р. №01-8/251 визначено, що суб'єктний склад осіб, які повинні виконувати вжиті господарським судом запобіжні заходи, визначається змістом ухвали господарського суду про вжиття запобіжних заходів (частина п'ята статті 43 4 ГПК) та з урахуванням кола заінтересованих осіб, зазначених у пункті 7 цього інформаційного листа.

Що ж до порядку та способу виконання запобіжних заходів, то вони повинні визначатися відповідно до обраного запобіжного заходу (стаття 43 2 ГПК). Витребування доказів (за правилами статті 38 ГПК) здійснюється господарським судом.

Ст. 38 ГПК України, встановлено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

З огляду на те, що в поданій заяві та доданих до неї матеріалах Міністерство юстиції України обґрунтовує обставини, згідно яких у нього є підстави вважати, що подача потрібних доказів згодом стане неможливою або утрудненою, суд вважає за доцільне задовольнити заяву Міністерства юстиції України в частині вжиття запобіжних заходів до подання позову шляхом витребування у ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" відповідних доказів, а саме: належним чином завірених копій інвентарних відомостей станом на день проведення останньої інвентаризації та карток обліку основних засобів.

При цьому, оскільки зазначені документи фактично знаходяться у ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", що зазначено самим заявником, то суд вважає безпідставними вимоги про витребування перелічених документів у ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця".

Щодо вимог, викладених в заяві, про витребування балансів та фінансової звітності підприємств, то суд відмовляє в їх задоволенні, з огляду на те, що заявником не зазначено жодних доказів, підтверджуючих неможливість в майбутньому отримати зазначені докази в державних органах, на які державою покладено функцію здійснення контролю за фінансовою діяльністю підприємств.

Також, Міністерство юстиції України в своїй заяві просить суд здійснити огляд усіх приміщень санаторію „Лермонтовський", які знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2, з метою встановлення фактичної наявності рухомого майна, яке знаходиться у фактичному володінні ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" чи інших осіб, та здійснення його опису. Проведення огляду та опису рухомого майна доручити першому Приморському ВДВС Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007р. №01-8/251 огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав, відповідно до частини першої статті 43 6 ГПК здійснюється державним виконавцем в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", на підставі відповідної ухвали господарського суду, яка згідно з приписами названого Закону є виконавчим документом.

Таким чином, суд вважає за доцільне задовольнити зазначені вимоги заяви лише в частині вжиття запобіжних заходів у вигляді проведення огляду усіх приміщень санаторію „Лермонтовський", які знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2, з метою встановлення наявності рухомого майна, яке знаходиться у фактичному володінні ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", та здійснення його опису.

Також, заявник просить суд накласти арешт на все рухоме майно, яке знаходиться у фактичному володінні ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" чи інших осіб, у тому числі на: 450 ліжок для прийому пацієнтів, обладнання клініко-діагностичної лабораторії, обладнання біохімічної лабораторії, обладнання рентген-кабінету: 2 ренген діагностичні апарати, 1 ренген терапевтичний апарат, обладнання кабінету ЕКГ: 3 апарати Ел. Кардіограми ЕКП, 1 апарат Світовий, 1 векторкардіоскоп, 1 апарат, обладнання кабінету функціональної діагностики: апарати Гольдана та Єграф, капиляроскоп - 2 шт., кардіоприставки - 2 шт., осцилограф - 1 шт., обладнання фізіотерапевтичного кабінету, обладнання кабінету ЛФК, 3 кушетки для санаторних хворих, 4 для курсових хворих, обладнання стоматологічного кабінету, інгалятор на 18 точок, аерарій, аеросолярій - на 100 ліжок, зимовий солярій - на 4 ліжка, тапчани для пляжу - 100 шт., бібліотечні книги - 7 200 одиниць, санаторний автомобіль „ЛАЗ" - 1 один. Арештоване майно передати на відповідальне зберігання ДП „Санаторій „Лермонтовський".

Вимоги заяви в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки арешт може бути накладений лише на індивідуальне визначене майно, при цьому, заявником в заяві не зазначено жодних ознак, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна.

При цьому, суд вважає за потрібне зазначити, що заявник не позбавлений права заявити вимоги про накладення арешту на майно з урахуванням усунення недоліків щодо визначення індивідуальних ознак майна після подачі позову до суду в порядку ст. 66, 67 ГПК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що метою вжиття запобіжних заходів є запобігання правопорушенням до пред'явлення позову заінтересованою особою, господарський суд вважає за доцільне частково задовольнити заяву Міністерства юстиції України та вжити запобіжні заходи до подання позову шляхом:

- витребування у ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" відповідних доказів, а саме: належним чином завірених копій інвентарних відомостей станом на день проведення останньої інвентаризації та карток обліку основних засобів;

- проведення огляду усіх приміщень санаторію „Лермонтовський", які знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2, з метою встановлення наявності рухомого майна, яке знаходиться у фактичному володінні ДП „Клінічний санаторій „Лермонтовський" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця", та здійснення його опису.

Ч. 1 ст. 43-6 ГПК України встановлено, що ухвала про вжиття запобіжних заходів виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Керуючись ст.ст. 43-1 - 43-4, 43-6, 86 ГПК України суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Міністерства юстиції України про вжиття запобіжних заходів - задовольнити частково.

2. Витребувати у дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" (65014, м. Одеса пров. Лермонтовський, 2, ) належним чином завірені копії: інвентарних відомостей станом на день проведення останньої інвентаризації та карток обліку основних засобів.

3. Провести огляд усіх приміщень санаторію „Лермонтовський", які знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Лермонтовський, 2, з метою встановлення наявності рухомого майна, яке знаходиться у фактичному володінні дочірнього підприємства „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" (65014, м. Одеса пров. Лермонтовський, 2, ), та здійснення його опису.

4. В решті вимог заяви про вжиття запобіжних заходів - відмовити.

5. Примірник ухвали надіслати Дочірньому підприємству „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" (65014, м. Одеса пров. Лермонтовський, 2).

Стягувач: Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького 13, ).

Боржник: Дочірнє підприємство „Клінічний санаторій „Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України „Укрпрофоздоровниця" (65014, м. Одеса пров. Лермонтовський, 2, ).

Відповідно п.1 ст. 43-9 ГПК України у разі неподання заявником відповідної позовної заяви у строк, встановлений ч. 3. ст.. 43-3 ГПК України запобіжні заходи припиняються.

Відповідно до п. 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 р. N 01-8/675 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" ухвала набрала чинності 30.07.2015р. та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала дійсна для пред'явлення до виконання у строк, передбачений ст. 22 Закону України „Про виконавче провадження"

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, передбаченому господарським процесуальним законодавством.

Суддя Ю.І. Мостепаненко