ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.07.2015р. Справа № 908/2871/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»,

, м.Кривий Ріг

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Корум Україна»,

, м.Донецьк

про стягнення штрафу 41572,80 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: Давиденко А.О.-по дов.

від відповідача: Сазонов Є.В.-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні суду

оголошувалась перерва з 02.07. по 29.07.2015р.

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», м.Кривий Ріг, позивач, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Корум Україна», м.Донецьк, про стягнення штрафу в сумі 41572,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 29.01.2014р. №171 в частині дотримання строків та обсягів постачання продукції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 09.06.2015р. №174 позовні вимоги не визнав, посилаючись на недійсність специфікацій №3 від 23.04.2014р., №7 від 27.08.2014р. до договору поставки від 29.01.2014р. №171, а також дотримання строків постачання продукції, передбачених специфікацією №1 від 29.01.2014р. до договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

29.01.2014р. між сторонами був підписаний договір поставки №171 (з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 23.04.2014р.), за умовами якого відповідач зобов'язується поставити та передати у власність позивача, а позивач прийняти та оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених даним договором. Найменування, асортименти, кількість, комплектність товару обумовлюється сторонами у специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Таким чином, в силу ст.ст.11, 712 Цивільного кодексу України між сторонами виникли зобов'язальні відносини на підставі укладеного договору поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено, укладаючи договір поставки, сторони визначили невід'ємними його частинами специфікацію до договору поставки від 29.01.2014р. №171.

Зокрема, згідно зі специфікацією №1 від 29.01.2014р. до договору поставки від 29.01.2014р. №171 сторонами було узгоджено постачання відповідачем позивачу наступної продукції: накладки фрікціонні у кількості 80 шт. на суму 58560,40 грн. (з урахуванням ПДВ). Строк поставки товару: перший квартал 2014 року, протягом 60 календарних днів з моменту здійснення позивачем попередньої оплати. Додатковою угодою №1 від 23.04.2014р. сторони змінили строк поставки товару по специфікації №1 від 29.01.2014р. на 2-й квартал 2014р., протягом 60 календарних днів з моменту здійснення позивачем попередньої оплати. Порядок оплати товар: 20% попередня оплата товару, 30% оплата по факту повідомлення про готовність товара до відвантаження, 50% протягом 5 календарних днів по факту поставки партії товару та за умови надання певних документів.

Відповідно до специфікації №3 від 23.04.2014р. до договору поставки від 29.01.2014р. №171 сторонами було узгоджено постачання відповідачем позивачу наступної продукції: пристрій прицепний у кількості 4 шт. на суму 116340,40 грн. (з урахуванням ПДВ). Строк поставки товару: другий-третій квартал 2014р. протягом 90 календарних днів з моменту направлення письмової заявки позивачем.

За специфікацією №7 від 27.08.2014р. до договору поставки від 29.01.2014р. №171 сторонами узгоджено постачання відповідачем позивачу наступної продукції: пристрій прицепний у кількості 1 шт. на суму 32964,40 грн. (з урахуванням ПДВ). Строк поставки товару: третій-четвертий квартал 2014р. протягом 100 календарних днів з моменту направлення письмової заявки позивачем.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 09.06.2015р. №174 стверджує про недійсність специфікацій №3 від 23.04.2014р. та №7 від 27.08.2014р. до договору поставки від 29.01.2014р. №171, внаслідок збільшення цими специфікаціями суми договору, визначеної у п.4.2 договору.

Проте, суд вказані посилання відповідача до уваги не приймає. Так, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Під час укладання договору поставки від 29.01.2014р. №171 сторонами предмет останнього було визначено у специфікації №1 від 29.01.2014р. При цьому, сток дії договору сторонами був узгоджений до 31.12.2014р. (п.10.1 договору). В подальшому впродовж дії договору внаслідок підписання специфікацій №3 від 23.04.2014р. та №7 від 27.08.2014р. у відповідності із ст.651 Цивільного кодексу України сторонами було змінено як предмет договору так і його ціну, тобто зміна ціни відбулась виключно у зв'язку із зміною предмету договору поставки.

Одночасно, твердження відповідача щодо підписання специфікації №7 від 27.08.2014р. не директором ПАТ «Корум Україна» всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не підтверджені жодними доказами. Так, згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність. За змістом ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. При цьому, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав. З урахуванням викладеного, наводячи суду свої заперечення проти позовних вимог згідно норм ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України саме відповідач мав довести наявність тих обставин, на які він посилається, певними доказами.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ст.693 Цивільного кодексу України).

Одночасно, статтями 662, 663 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, у відповідності до вимог специфікації №1 від 29.01.2014р. позивачем було перераховано відповідачу попередню оплату в сумі 11712, 00 грн. згідно платіжного доручення від 21.05.2014р. №8038.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Згідно наявної у матеріалах справи банківської виписки (а.с.92) попередня оплата в сумі 11712,00 грн. була отримана відповідачем 29.05.2014р.

Таким чином, відповідач мав виконати свій обов'язок з постачання товару позивачу в строк до 28.07.2014р.

За специфікацією №3 від 23.04.2014р. до договору позивачем на адресу відповідача було направлено заявку №53-15/916 від 13.05.2014р. (направлення даної заявки на адресу відповідача підтверджується наявним у матеріалах справи реєстром рекомендованої кореспонденції від 13.05.2014р.).

Як наслідок, товар, передбачений специфікацією №3 від 23.04.2014р. мав бути поставлений відповідачем позивачу в строк до 10.08.2014р.

За специфікацією №7 від 27.08.2014р. позивачем на адресу відповідача було направлено заявку №53-15/1859 від 07.10.2014р. (направлення даної заявки на електронну адресу відповідача підтверджується наданою до матеріалів справи електронною роздруківкою з сайту за 08.10.2014р. та відповіддю відповідача на електронний лист).

За таких обставин, товар, передбачений специфікацією №7 від 27.08.2014р. мав бути поставлений відповідачем позивачу в строк до 15.01.2015р.

Доказів, які б підтверджували постачання відповідачем товару позивачу згідно специфікацій №1 від 29.01.2014р., №3 від 23.04.2014р. та №7 від 27.08.2014р. до договору поставки від 29.01.2014р. №171, всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 7.2 договору поставки від 29.01.2014р. №171 встановлено, що за порушення погоджених строків поставки, а також за прострочення строку повернення внесеної позивачем попередньої оплати, чи вартості товару, який не було поставлено, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми специфікації, при виконанні зобов'язань за якою відбулося таке порушення.

За таких обставин, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 41572,80 грн. (207864,00 грн. (сума продукції, яка не була поставлена)*20% (штраф)).

Виходячи з того, що позивачем доведено факт порушення відповідачем умов договору поставки від 21.09.2014р. №171 щодо своєчасної поставки товару, тобто, за наявністю доказів неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які тягнуть за собою можливість застосування певного виду відповідальності, наявні й правові підстави для стягнення з відповідача передбаченого пунктом 7.2 договору від 21.09.2014р. №171 штрафу в сумі 41572,80 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 41572,80 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м.Кривий Ріг до Приватного акціонерного товариства «Корум Україна», м.Донецьк про стягнення штрафу в сумі 41572 грн. 80 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Корум Україна», м.Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», м.Кривий Ріг штраф в сумі 41572 грн. 80 коп., судовий збір в сумі 1827 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 29.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 29.07.2015р.

Суддя Г.В. Левшина