РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/13397/15

За позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення штрафу у розмірі 68 000 грн. та пені у розмірі 68 000 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Клюсова Т.М. за довіреністю № 1 від 05.01.2015

від відповідача: Случак О.О. за довіреністю б/н від 23.04.2013

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позов до Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач) з вимогами про:

- cтягнення з відповідача штрафу у розмірі 68000,00 грн. та пені у розмірі 68000,00 грн. за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу";

- зобов'язання відповідача виконати рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", шляхом приведення договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Позов подано на підставі ст. 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2015 порушено провадження у справі № 910/13397/15 та призначено розгляд справи на 22.06.2015 об 11:00 год.

11.06.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 29.05.2015, а саме: копіями свідоцтва № 452903 про державну реєстрацію юридичної особи позивача та довідки АБ № 693871 з ЄДРПОУ стосовно позивача. Крім того, у наведеному супровідному листі повідомлено, що крім зазначеної справи у провадження господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарські спори, відсутні справи між тими ж сторонами, про той же предмет і тих же підстав, а також відсутні рішення цих органів з такого спору; а також вказано, що Відділення діє на підставі Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядження Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32-р, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.03.2001 за № 291/5482 (із змінами).

В судове засідання, призначене на 22.06.2015 представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник відповідача в судовому засіданні подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 29.05.2015, серед яких: заперечення на позовну заяву, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно позивача станом на 11.06.2015, копія довіреності від 23.04.2013, виданої представнику відповідача Случаку О.О., довідка від 16.06.2015 про відсутність аналогічного спору. За змістом поданих заперечень на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не більш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Відповідач вказує, що позивачем було пропущено встановлений статтею 250 Господарського кодексу України строк для застосування адміністративно-господарської санкції, а саме адміністративно-господарського штрафу, з приводу якого заявлено позов, а тому відповідна санкція не може бути застосована до відповідача.

Клопотання представника відповідача про долучення документів до матеріалів справи судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2015 надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 22.06.2015 суд оголосив перерву до 27.07.2015 о 10:20 год.

02.07.2015 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач надав спростування на заперечення відповідача, подані в судовому засіданні 22.06.2015. Позивач зазначив, що строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції визначений частиною першою статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та, зокрема, становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Позивач вважає, що в спірному випадку порушення відповідачем не припинено, а відтак є триваючим, а також, що строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються.

В судове засідання, призначене на 27.07.2015 представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 27.07.2015 надав усні пояснення щодо заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.07.2015 проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.07.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2013 адміністративна колегія Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"; (далі - Рішення), яким постановила:

1. Визнати, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю протягом періоду з 01.06.2011 до 21.02.2013 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання житлово-комунальних послуг в межах будинків, які знаходяться на балансі (обслуговуванні) Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на території м. Києва, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку немає жодного конкурента.

2. Визнати дії Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю, які полягають в укладенні з мешканцями будинку № 26 по пр. К.Комарова договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, редакція яких не відповідає типовим договорам, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та від 21.07.2005 № 630, "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку надання житлово-комунальних послуг в межах будинків, які знаходяться на балансі Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на території м. Києва, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

3. Зобов'язано Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини Рішення, шляхом приведення договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

4. За вчинене порушення, викладене в пункті 2 резолютивної частини Рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накласти на Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю штраф у розмірі 68000,00 грн.

В резолютивній частині Рішення також було постановлено, що пункт 3 резолютивної частини Рішення підлягає виконанню у двомісячний строк з дня отримання Рішення.

Також в Рішенні було зазначено, що згідно з частиною третьою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня отримання Рішення, а відповідно до частини восьмої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України документ, що підтверджує сплату штрафу, а також про те, що Рішення може бути оскаржене до Господарського суду міста Києва у двомісячний строк з дня його одержання.

Позивач повідомив про те, що відповідач, не погодившись з Рішенням, оскаржив його до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2013 у справі № 910/11383/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2014 у справі № 910/11383/13, відмовлено у задоволенні позовних вимог Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Оскільки станом на час подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва відповідач не сплатив штраф, накладений Рішенням, та не виконав Рішення, позивач, керуючись ст. 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю штрафу у розмірі 68000,00 грн. та пені у розмірі 68000,00 грн., а також про зобов'язання відповідача виконати Рішення шляхом приведення договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував на підставі того, що позивачем було пропущено встановлений статтею 250 Господарського кодексу України строк для застосування адміністративно-господарської санкції, а саме адміністративно-господарського штрафу, з приводу якого заявлено позов, у зв'язку з чим відповідач вважає, що відповідна санкція не може бути застосована до відповідача.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Зі змісту абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15) вбачається, що справи за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке стягнення здійснюється згідно саме з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів Закону України "Про захист економічної конкуренції". Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Згідно статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

накладення штрафу.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно частини 8 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, про накладення штрафу. Останній повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п'яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов'язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов'язковим для виконання.

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П на відповідача накладено штраф у розмірі 68000,00 грн. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку надання житлово-комунальних послуг в межах будинків, які знаходяться на балансі Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на території м. Києва, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Вищезазначене Рішення отримано Фірмою "Т.М.М." - товариством з обмеженою відповідальністю 08.04.2013 за вх. № 01.0-02398, що підтверджується копією витягу з журналу реєстрації вхідної кореспонденції. Дана обставина, встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2013 у справі № 910/11383/13, яке набрало законної сили 16.01.2014, в силу приписів частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи № 910/13397/15, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено вказану обставину.

Згідно частини 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Отже, кінцевим терміном сплати відповідачем спірного штрафу було 10.06.2013 р. (оскільки 08.06.2013 та 09.06.2013 припадали на вихідні дні).

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (відповідач), не погодившись з Рішенням та відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (Рішення).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2013 порушено провадження у справі № 910/11383/13 за позовом Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення.

За змістом частини 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Оскільки оскаржуване Рішення приймалось відповідно до вимог статті 48 цього Закону України "Про захист економічної конкуренції", порушення господарським судом провадження у справі № 910/11383/13 про визнання недійсним цього рішення, за відсутності обставин, передбачених частиною третьої статті 48 цього Закону, зупинило його виконання.

Таким чином, з 14.06.2013 виконання Рішення було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

19.08.2013 Господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі № 910/11383/13, яким в задоволенні позовних вимог Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення відмовлено.

Отже, розгляд справи № 910/11383/13/13 у Господарському суді міста Києва тривав з 14.06.2013 по 19.08.2013.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2013 у справі № 910/11383/13, Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.10.2013 у справі № 910/11383/13 прийнято апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю до провадження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014 у справі № 910/11383/13, апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2013 у справі № 910/11383/13 - без змін.

Отже, розгляд справи № 910/11383/13 Київським апеляційним господарським судом тривав з 14.10.2013 по 16.01.2014.

Не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014 у справі № 910/11383/13, Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Вищого господарського суду України з відповідною касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.04.2014 у справі № 910/11383/13 прийнято до провадження касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014 у справі № 910/11383/13.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.04.2014 касаційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського від 16.01.2014 у справі № 910/11383/13 залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 111-11 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) постанова Вищого господарського суду України від 23.04.2014, набрала законної сили 23.04.2014.

Отже, розгляд справи № 910/11383/13 Вищим господарським судом України тривав з 03.04.2014 по 23.04.2014.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. За наведених обставин, рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11383/13 набрало законної сили 16.01.2014 (дата винесення постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/11383/13).

В свою чергу, рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" станом на час розгляду даної справи є чинним, не скасовано та не визнано судом недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 17.04.2014 р. № 1226-VII) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.08.2013 у справі № 910/11383/13, яке набрало законної сили, було встановлено та належним чином доведено обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", то зазначені обставини не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

З огляду на наведене, а також зібрані у даній справі докази, підтверджується, що відповідач ухилився від сплати штрафу в розмірі 68000,00 грн., накладеного на нього вищенаведеним рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, у двомісячний строк з дня одержання ним рішення про накладення штрафу, визначений частиною 3 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", з урахуванням при цьому зупинення виконання даного рішення на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Станом на час розгляду спору по суті, штраф в розмірі 68000,00 грн., накладений Рішенням, залишається не сплаченим відповідачем, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 68000,00 грн. обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач також звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати відповідачем штрафу за періоди з 19.08.2013 по 14.10.2013, з 16.01.2014 по 03.04.2014, з 23.04.2014 по 21.05.2015 в розмірі 68000,00 грн., враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у ГК України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до абзацу першого частини п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Абзацами третім-п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Згідно підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Судом вище було встановлено наступне:

- 14.06.2013 виконання Рішення було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції;

- з 14.06.2013 по 19.08.2013 тривав розгляд справи № 910/11383/13 у Господарському суді міста Києва;

- з 14.10.2013 по 16.01.2014 тривав розгляд справи № 910/11383/13 Київським апеляційним господарським судом;

- з 03.04.2014 по 23.04.2014 тривав розгляд справи № 910/11383/13 Вищим господарським судом України.

Враховуючи наведене, а також приписи частини другої, абзаців першого, третього - п'ятого частини п'ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", роз'яснення підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", суд прийшов до висновку про те, що періоди, за які можливе нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача Рішенням АМК, є наступними:

- з 20.08.2013 р. по 13.10.2013 включно (55 днів);

- з 17.01.2014 по 02.04.2014 включно (76 днів);

- з 24.04.2014 по 21.05.2015 (дата складання позовної заяви) включно (393 дні).

Натомість, як вбачається з наведеного у позовній заяві розрахунку пені за прострочення сплати штрафу, позивач не вірно включив до періодів стягнення пені 19.08.2013, 14.10.2013, 16.01.2014, 03.04.2014 та 23.04.2014 (в наведені дати матеріали справи № 910/11383/13 знаходились у господарському суді відповідної інстанції), втім наведене фактично не вплинуло на правильність розрахунку позивача вцілому, так як кількість днів прострочення сплати штрафу, а рівно сума пені за відповідну кількість днів, були визначені позивачем вірно, що було встановлено судом при здійсненні перерахунку суми пені за періоди з 20.08.2013 р. по 13.10.2013, з 17.01.2014 по 02.04.2014, з 24.04.2014 по 21.05.2015 (всього за 524 дні).

Так, сума штрафу, накладеного на відповідача Рішенням, становить 68000,00 грн.

Розмір пені за один день прострочення штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" складає 1020,00 грн. (68000,00 грн. : 100 х 1,5 = 1020,00 грн.), а за 524 дні - 534480,00 грн. (1020,00 грн. х 524 днів = 534480,00 грн.).

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Отже, як вірно визначив позивач, розмір пені в спірному випадку не може перевищувати 68000,00 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 68000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю, втім із зазначенням періодів стягнення пені з 20.08.2013 р. по 13.10.2013, з 17.01.2014 по 02.04.2014, з 24.04.2014 по 21.05.2015.

При цьому доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, оскілки позивачем було пропущено встановлений статтею 250 Господарського кодексу України (далі - ГК України) строк для застосування адміністративно-господарської санкції, а саме адміністративно-господарського штрафу, з приводу якого заявлено позов, суд відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 1 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32, територіальне відділення Антимонопольного комітету України (надалі - відділення) є органом у системі органів Антимонопольного комітету України (надалі - Комітет), утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет Законом України "Про Антимонопольний комітет України", іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції. Відділення у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", іншими нормативно-правовими актами України, цим Положенням, рішеннями Комітету, наказами Голови Комітету.

Стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені, у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства, здійснюється на підставі приписів Закону України "Про захист економічної конкуренції", оскільки таке стягнення здійснюється у зв'язку з невиконанням рішення органу Антимонопольного комітету України.

Абзацом другим частини першої статті 42 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення.

В спірному випадку порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції не припинено, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, а відтак, відповідне порушення відповідачем є триваючим.

Строки, визначені статтею 250 ГК України не застосовуються правовідносин, які виникли у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства". Пунктом 22 наведеної постанови пленуму Вищого господарського суду України також роз'яснено, що пеня, передбачена частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 ГК України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу.

Таким чином, під час стягнення штрафу, накладеного рішенням органів Антимонопольного комітету України, та пені за прострочення сплати цього штрафу, не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 ГК України, що свідчить про безпідставність відповідних доводів відповідача, викладених у запереченнях на позовну заяву.

Також позивачем заявлена вимога про зобов'язання відповідача виконати рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", шляхом приведення договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання.

В резолютивній частині Рішення було постановлено, що пункт 3 резолютивної частини Рішення підлягає виконанню у двомісячний строк з дня отримання Рішення.

Станом на час розгляду спору по суті позивач не отримав від відповідача документи, що підтверджують виконання останнім зобов'язання, вказаного у пункті 3 Рішення, а також відповідач не подав відповідні докази для залучення до матеріалів справи.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Комітет, територіальні відділення Комітету у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2013 у справі № 910/11383/13, яке набрало законної сили, встановлено законність та обґрунтованість рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П, то вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", шляхом приведення договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" станом на 01.01.2015 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73080,00 грн.), а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.).

Позивач звернувся до суду з вимогами майнового характеру - про стягнення штрафу та пені в загальній сумі 136000,00 грн., та з вимогою немайнового характеру - про зобов'язання відповідача виконати Рішення, а отже, сума судового збору за подання даного позову має складати 3938,00 грн., з яких: 2720,00 грн. (2% від 136000,00 грн.) за вимоги майнового характеру та 1218,00 грн.(1 розмір мінімальної заробітної плати) за вимогу немайнового характеру.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. Антимонопольний комітет України та його територіальні відділення у справах, що вирішуються на підставі законодавства про захист економічної конкуренції та законодавства про здійснення державних закупівель.

Враховуючи наведені норми, з відповідача стягується судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 3938,00 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, буд. 3; ідентифікаційний код 14073675) штраф у розмірі 68000,00 грн. (шістдесят вісім тисяч гривень 00 коп.) та пеню у розмірі 68000,00 грн. (шістдесят вісім тисяч гривень 00 коп.) за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П, зарахувавши зазначені суми в доход загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації: 21081100, на р/р 0009, МФО 820019, Код , отримувач: УДК у Святошинському районі міста Києва.

3. Зобов'язати Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (03146, м. Київ, вул. Чаадаєва, 2Б; ідентифікаційний код 14073675) виконати рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.03.2013 № 14/01-П "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", шляхом приведення договорів про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідність до Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

4. Стягнути з Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Галі Тимофєєвої, буд. 3; ідентифікаційний код 14073675) судовий збір в розмірі 3938,00 грн. (три тисячі дев'ятсот тридцять вісім гривень 00 коп.), який підлягає зарахуванню за реквізитами, передбаченими для справляння судового збору за подачу позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.07.2015 р.

Суддя Гумега О.В.