ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 922/4929/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Спільного підприємства "Фрегат" товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків
про повернення майна та стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Ворожбянов А.М., дов. № 08-11/48-49/2-14 від 29.12.2014р.;

відповідача - Подольська Т. В., дов. № 10/01 від 20.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобов'язати відповідача повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова, в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,415га, яка розташована по вул. Корчагінців, 36 у м. Харкові, стягнути з відповідача доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 133 289,91грн., а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Рішенням суду від 22.12.2014р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р. апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014р. у справі № 922/4929/14 в частині відмови в позові про стягнення 133 289,91грн. доходу скасовано та прийнято нове, яким позов в цій частині задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 133 289,91грн. доходу, 2 665,80грн. судового збору та 1 332,90грн. судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015р. касаційну скаргу Спільного підприємства "Фрегат" товариства з обмеженою відповідальністю задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.03.2015р. у справі № 922/4929/14 скасовано. Справу № 922/4929/14 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує повністю, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що законодавство, яке було чинним на день переходу права власності на нежитлову будівлю, не передбачало необхідності укладення договору оренди, ні реєстрацію, ні перехід права користування в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), тому вважає, що при переході права власності на будівлю до набувача перейшло і право користування спірною земельною ділянкою. Відповідач також вважає безпідставним посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України. Відповідач зазначає, що затягування укладення відповідного договору оренди земельної ділянки сталося саме з вини позивача, оскільки відповідачем було вчинено усі дії, спрямовані на оформлення відповідних документів для укладення договору.

Крім того, представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної даності до спірних правовідносин.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 24.05.2000р. (а.с.108 т.1) за Спільним підприємством "Фрегат" Товариством з обмеженою відповідальністю (позивач) зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" загальною площею 644,0 м.кв., розташовану в м. Харкові по вул. Корчагінців, 36 (а.с.108 т.1).

24.07.2014р. Департаментом самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0450 га по вул. Корчагінців, 36 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (торгівельні приміщення). За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 05.05.2014р. № 21244630 (а.с.24-31 т.1), листів Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 22.04.2014р. № 3787/0/225-14 (а.с.22 т.1) та Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 23.04.2014р. № 2278/08 (а.с.23) речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, тому, як вважає позивач, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по вул. Корчагінців, 36 у м. Харкові, у зв'язку з чим використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав.

Позивач, посилається на те, що відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому він не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку та єдина можлива форма здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, на думку позивача, є орендна плата відповідно до ст.14.1.72 Податкового кодексу України.

Згідно листа Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 21.08.2014р. № 4901/9/20-36-15-05-23 відповідачем за період з 01.09.2011р. до 01.07.2014р. сплачувався земельний податок за використання земельної ділянки по вул. Корчагінців,36 у м. Харкові, на загальну суму 9 959,76грн. (а.с.21 т.1).

Не здійснення відповідачем плати за використання земельної ділянки у вигляді орендної плати позивач вважає доходом відповідача, отриманим від безпідставно набутого майна.

Розмір доходу відповідача від безпідставно набутого майна позивач розрахував у сумі 133 289,91грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшеній на розмір зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку.

Оскільки відповідач у період з 01.09.2011р. до 01.09.2014р. не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у вигляді орендної плати, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про повернення безпідставно набутого майна - земельної ділянки площею 0,415га, яка розташована по вул. Корчагінців, 36 у м. Харкові та стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;

4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Тобто визначальною підставою для застосування положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України є той факт, що майно, набуте особою без достатньої правової підстави, повинно в обов'язковому порядку вибути з його володіння.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Спільне підприємство "Фрегат" товариство з обмеженою відповідальністю є власником нежитлової будівлі літ. "А-2", загальною площею 664,0 кв.м. по вул.Корчагінців, 36 у м. Харкові. Право власності відповідача на нежитлову будівлю підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.05.2000р. б/н, виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради. Зазначене свідоцтво зареєстроване КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 12.06.2000р., про що зроблено запис в реєстровій книзі за № 823.

Зазначену нежитлову будівлю відповідач набув в результаті внесення до статутного фонду нерухомого майна, внаслідок реорганізації, шляхом приєднання до Спільного підприємства "Фрегат" ТОВ юридичної особи Спільного українсько-чесько-словацького підприємства "Стиваліна" ТОВ, яке в свою чергу набуло майно в результаті реорганізації шляхом приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Мрія" до Спільного українсько-чесько-словацького підприємства "Стиваліна" ТОВ.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ фірма "Мрія" набула у власність нерухоме майно за адресою Корчагінкців,36 в результаті договору № 419-В купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, орендованого Організацією орендарів Орендного підприємства "Мрія" (а.с.163-177 т.1).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2015р. у справі № 6-2цс15р дійшов висновку, що при застосуванні положень ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою ст. 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності...".

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст. 179 Цивільного кодексу України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, суд вважає за необхідне зауважити, що враховуючи знаходження об'єктів нерухомості відповідача, які належать йому на праві власності, на території спірної земельної ділянки, вбачається відсутність жодних правових підстав для вибуття зазначеного об'єкту (земельної ділянки) з володіння відповідача, що, в свою чергу, унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що обов'язковою підставою застосування положень ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Так, особа набуває майно в іншій спосіб ніж визначено положенням статті 11 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.10.2013р. по справі № 6-88цс13, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Також Верховний Суд зазначає, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України. Таким чином, набуття відповідачем у власність нежитлової будівлі, є саме тим правовим фактом, який породжує у відповідача в майбутньому цивільний обов'язок оформлення правових підстав користування даною земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківської міської ради від 23.06.2004р. № 91/04 ХХІІ сесії ХХІV скликання відповідачу надано згоду на розробку проектів відведення земельної ділянки (а.с.184 т.1).

На замовлення відповідача ТОФ фірма "Ленд" зроблено проект відведення земельної ділянки (а.с.181 т.1) та з метою проведення встановлення меж спірної земельної ділянки на місцевості, відповідачем отримано обґрунтування меж та розмірів земельної ділянки для оформлення права користування від 18.03.2004р. за № 2212, яке погоджено з Управлінням містобудування та архітектури Харківської міської ради (а.с.189 т.1).

Рішенням Харківської міської ради від 06.03.2006р. № 61/06 XLVI сесії IV скликання "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд № відповідачу було надано в оренду земельну ділянку строком до 01.03.2056р. площею 0,1259 по вул. Корчагінців,36.

Згідно з підп.8.1 ч.8 даного рішення Управлінню земельних відносин Головного управління містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради було доручено при оформленні договорів оренди визначити розмір орендної плати відповідно до чинного законодавства.

На виконання зазначеного Рішення відповідачем було замовлено Технічне завдання на виконання робіт по складанню проекту відведення земельної ділянки, яке було затверджено 19.05.2005р. начальником Харківського міського управління земельних ресурсів Саніним Ю.В. та погоджено директором СП "Фрегат" ТОВ Прологаєвою Г.У. (а.с.182 т.1).

30.05.2005р. відповідачем отримано висновок № 08-20/1706 Управління культури Харківської обласної державної адміністрації про погодження проекту відведення земельної ділянки (а.с.178 т.1).

16.05.2006р. було проведено встановлення меж земельної ділянки на місцевості, про що складено відповідний Акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості, зареєстрований 27.06.2006р. на № 1197/06 (а.с. 111 т.1).

21.03.2006р. між СП "Фрегат" TOB та Харківським міським управлінням земельних ресурсів було укладено Договір № 21/00/97101 про надання платних послуг з ведення державного реєстру земель (а.с.192 т.1).

08.02.2006р. СП "Фрегат" було надано Висновок № 1246 Управління містобудування та архітектури про погодження проекту відведення спірної земельної ділянки в оренду (а.с.191 т.1).

З метою проведення санітарно-епідеміологічної оцінки матеріалів щодо відведення спірної земельної ділянки між відповідачем та Харківською міською епідеміологічною станцією укладено договір № 2942 від 21.07.2005р., на виконання якого Харківською міською епідеміологічною станцією надано Акт № 9.0.-14000 (а.с.179 т.1).

Відповідачем з метою присвоєння спірній земельній ділянці кадастрового номеру у Державному земельному кадастрі м. Харкова замовлено Облікову земельну картку, відповідно до якої кадастровий номер земельної ділянки - :10:012:0031 (а.с.113 т.1).

Таким чином, відповідачем було здійснено всі необхідні заходи щодо оформлення права землекористування.

Судом вбачається, що відповідач неодноразово звертався до Управління земельних відносин Харківської міської ради з заявами (№ 20/10 від 18.10.2007р., б/н від 28.02.2008р., № 200 від 12.05.2011р.), в яких просив виконати розрахунок орендної плати та оформити договір оренди земельної ділянки по вул. Корчагінців, 36 у м. Харкові загальною площею 0,1259.

Однак, позивач на вказані заяви відповідача не відреагував, договір оренди спірної земельної ділянки не оформив та з відповідачем не уклав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству, з метою його зберігання та використання, з наміром у майбутньому укласти договір оренди землі, що в свою чергу також унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України. При цьому, наявність правових підстав для набуття спірної земельної ділянки відповідачем, свідчить про неправомірність ототожнення позивачем поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підстави застосування положень ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України з не укладенням з боку відповідача договору оренди на земельну ділянку по вул. Корчагінців, 36.

Отже, враховуючи, що відповідач правомірно набув нерухоме майно, правові підстави для повернення земельної ділянки та відшкодування доходів, зазначених в ч.1 ст. 1214 Цивільного кодексу України, відсутні.

Оскільки суд дійшов про відсутність у позивача правових підстав для стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, суд не вбачає необхідності досліджувати детально самі розрахунки надані позивачем в обґрунтування цієї вимоги.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, неправомірними, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд не вбачає правових підстав для його застосування, оскільки дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в позові судовий збір суд покладає на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 179, 181, 316 Цивільного кодексу України, ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк