РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2015Справа №910/12847/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Укртелеком»
доВійськової частини НОМЕР_1
простягнення 5009 грн. 59 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:
від позивача: Листопадова Н.О. представник за довіреністю № 3303 від 03.11.2014;
від відповідача: Роллер В.М. представник за довіреністю № 410 від 30.01.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
19.05.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з вимогами до Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 5009 грн. 59 коп., з яких 4016 грн. 11 коп. основного боргу, 48 грн. 48 коп. 3% річних та 945 грн. 00 коп. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Військова частина НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 , в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 205-28 оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв від 25.03.2013 не сплатила позивачу орендні платежі та не відшкодував вартість спожитої електричної енергії за період з квітня 2014 року по квітень 2015 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 4016 грн. 11 коп. Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 48 грн. 48 коп. та інфляційні втрати у розмірі 945 грн. 00 коп. за загальний період нарахування з 28.05.2014 по 30.04.2015 окремо щодо кожного простроченого платежу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2015 порушено провадження у справі № 910/12847/15, розгляд справи призначено на 08.06.2015.
05.06.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що ним були отримані виставлені позивачем рахунки, однак вони були оформлені неналежним чином, оскільки в них платником була зазначена Військова частина НОМЕР_2 (тобто, інша юридична особа), з огляду на що відповідач не мав підстав їх оплатити.
При цьому, відповідач зазначив, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку з чим у разі відсутності бюджетних асигнувань, виконання договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати є неможливим.
Крім того, відповідач зазначив, що договір між ним та позивачем є до цього часу неукладеним з вини позивача, з огляду на що заперечив щодо нарахування інфляційних втрат за 2015 рік, а також просив суд покласти на позивача судові витрати.
У судовому засіданні 08.06.2015 представник Військової частини НОМЕР_1 на підтвердження статусу юридичної особи Військової частини НОМЕР_1 долучив до матеріалів справи Довідку № 545/12 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 06.07.2015.
06.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач пояснив порядок нарахування витрат за спожиту відповідачем електричну енергію, які підлягають відшкодуванню позивачу.
У судовому засіданні 06.07.2015 представник відповідача подав суду довідку вих № 2167 від 03.07.2015, з якої вбачається, що Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 13.07.2015.
13.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких позивач, зокрема, зауважив, що розмір витрат спожитої електричної енергії, які підлягають відшкодуванню відповідачем, удвічі менший за реальні показники з огляду на погоджені сторонами умови щодо суми щомісячних виплат відповідача за Договором.
У судовому засіданні 13.07.2015 представник відповідача долучив до матеріалів справи докази на підтвердження факту, що правонаступником Військової частини НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 , зокрема, копію листа Головного управління зв`язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України № 308/12/5372 від 18.06.2015 та копію витягу з плану проведення додаткових організаційних заходів у Збройних сил України у 2013 році.
У судовому засіданні 13.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 17.07.2015.
У судовому засіданні 17.07.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні 17.07.2015 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи; надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.
У судовому засіданні 17.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:
25.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (орендодавець) та Військовою частиною НОМЕР_2 (вузол зв`язку ВЗ 1.6) (орендар) укладено Договір № 205-28 оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину технологічної стійки розмірами 600х230 (майно), яка розташована у м. Києві на 3 поверсі 4 поверхового будинку № 28 по вул. Дегтярівській, висотою 1 Юніт для розміщення обладнання.
Відповідно до п. 2.1 Договору, передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноваженими представниками сторін акту приймання-передачі майна (Додаток № 1). При цьому, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з відповідними наслідками.
Згідно з п. 3.1 Договору, орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін на підставі його внутрішніх нормативних актів, відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати і згідно з Додатком № 3 становить 304 грн. 00 коп., з ПДВ (20%) за 1 Unit/місце в стійці СКУ. Орендна плата за перший місяць оренди за 1 Unit/місце у стійці СКУ становить 304 грн. 00 коп. з ПДВ (20%) та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього терміну дії Договору оренди. Орієнтована вартість наданих за Договором послуг на бюджетний рік складає 3768 грн. 00 коп. з ПДВ 20%. Сторони погоджуються, що максимальна сума щомісячних виплат не повинна перевищувати 314 грн. з ПДВ 20%. У випадку, якщо сума наданих орендарю послуг за Договором перевищує максимальну погоджену суму за місяць (314 грн. 00 коп.), фінансові стосунки за Договором переглядаються.
Відповідно до п. 3.3 Договору, витрати на утримання майна, плату за комунальні послуги та інше включено до розміру фіксованої орендної плати.
Згідно з п. 3.4 Договору, орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією, та на підставі окремого розрахунку орендодавця у термін, зазначений у п. 3.6 Договору.
Відповідно до п. 3.6 Договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.
Відповідно до п. 12.1 Договору, його укладено на період з 01.01.2013 до 31.12.2013. Сторони домовились, що умови цього Договору поширюються на відносини між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2013. Сторони зобов`язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього Договору здійснити остаточні розрахунки за ним.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).
Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Судом встановлено, що за актом передачі-приймання майна від 01.01.2013 (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах справи) Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» передало, а Військова частина НОМЕР_2 прийняла в строкове платне користування частину технологічної стійки розмірами 600х230, яка розташована у м. Києві на 3 поверсі 4 поверхового будинку № 28 по вул. Дегтярівській, висотою 1 Юніт для розміщення обладнання.
Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Згідно з п. 2.3 Договору, майно, передане орендареві, повертається орендодавцеві не пізніше дати закінчення терміну дії Договору (якщо не укладено новий договір або додаткову угоду до цього Договору щодо його продовження) за актом передачі-приймання, звіреним з Актом приймання-передачі майна, зазначеним у п. 2.1 цього Договору, разом з отриманим від орендодавця устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, які неможливо відокремити від об`єкта оренди.
Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів наявності заперечень позивача щодо продовження дії Договору № 205-28 від 25.03.2013 станом на дату закінчення строку його дії (31.12.2013) та протягом місяця після закінчення цього строку, а також враховуючи відсутність доказів повернення Військовою частиною А 0244 об`єкту оренди за актом передачі-приймання (п. 2.3 Договору), суд дійшов висновку, що строк дії Договору № 205-28 оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв від 25.03.2013 був продовжений, відповідно, до 31.12.2014 та 31.12.2015.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що у зв`язку з неналежним виконанням Військової частини НОМЕР_2 свого обов`язку зі сплати орендних та інших платежів у неї виникла заборгованість за Договором № 205-28 від 25.03.2013 у загальному розмірі 4016 грн. 11 коп.
Судом встановлено, що відповідно до Директиви Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.07.2013 № Д-322/1/02 Військова частина НОМЕР_2 розформовується до 31.11.2013, про що зазначено у листі Командира Військової частини НОМЕР_2 вих № 1326 від 24.09.2013 (належним чином засвідчена копія долучена представником Військової частини НОМЕР_1 до матеріалів справи 17.07.2015).
Крім того, у вказаному листі зазначено, що Військова частина НОМЕР_2 з 01.10.2013 до повного розформування зараховується на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 .
У судовому засіданні 13.07.2015 представник Військової частини НОМЕР_1 долучив до матеріалів справи копію листа, який адресовано командиру Військової частини НОМЕР_1 , та в якому зазначено, що згідно вимог спільної директиви Мінстерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 01.07.2013 № Д-322/1/02 правонаступником Військової частини НОМЕР_2 визначено Військову частину НОМЕР_1 .
Крім того, представником Військової частини НОМЕР_1 було долучено до матеріалів справи витяг з плану проведення додаткових організаційних заходів Збройних Сил України у 2013 році, з якого вбачається, що до 30.11.2013 вирішено розформувати 318 телекомунікаційний вузол (місто Київ), що утримується за штатом № 14/385-51 чисельністю 119 військовослужбовців та 30 працівників; умовне найменування А 0244, ідентифікаційний код НОМЕР_3 анулювати; правонаступником 318 інформаційно-телекомунікаційного вузла визначено Головний інформаційно-телекомунікаційний вузол Генерального штабу Збройних Сил України (місто Київ).
У судовому засіданні 06.07.2015 представник Військової частини НОМЕР_1 долучив до матеріалів справи довідку вих № 2167 від 03.07.2015 про те, що відповідно до Спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.07.2013 № Д-322/1/02 правонаступником Військової частини НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 .
Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що правонаступником Військової частини НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 , яка, відповідно до долученої до матеріалів справи 08.06.2015 представником Військової частини НОМЕР_1 довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України № 545/12, є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 09965650, з огляду на що відповідачем у даній справі є Військова частина НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що за період з квітня 2014 року по квітень 2015 року позивачем було нараховано відповідачу 4016 грн. 11 коп. за користування об`єктом оренди, що відображено у розрахунку позовних вимог та відповідних рахунках на оплату.
При цьому, як вбачається із виставлених позивачем рахунків на оплату, до суми, яка підлягає сплаті відповідачем, входить орендна плата у розмірі 253,33 грн. (без ПДВ), що відповідає місячному розміру, який встановлено у п. 3.1 Договору № 205-28 оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв від 25.03.2013, та відшкодування витрат за використану електроенергію, яка відшкодовується відповідачем відповідно до п. 3.4 Договору.
У письмових поясненнях, поданих до суду 06.07.2015, представник позивача пояснив, що згідно з Додатком № 4 до Договору розрахунок витрат на енергопостачання обладнання, що орендується, здійснюється виходячи з потужності обладнання відповідача, яка визначається на підставі фактичних даних про час роботи даного обладнання за місяць, та згідно діючих на момент відшкодування тарифів на електроенергію.
Крім того, у письмових поясненнях, поданих до суду 13.07.2015, представник позивача зазначив, що між сторонами укладено Договір № 599-33 на технічне обслуговування обладнання від 03.06.2013, відповідно до умов якого позивач здійснює технічне обслуговування одного модему Watson 5 за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 28-А.
Відповідно до технічних характеристик вказаного обладнання, воно має потужність 60 Вольт, 0,2 Ампери та споживає 12 Вт електроенергії за одну годину, у зв`язку з чим відповідач повинен відшкодовувати позивачу 8,64 (8,93) грн. на місяць (12Вт * 24 год * 30 (31) днів).
Однак, позивач зауважив, що п. 3.1 Договору № 205-28 оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв від 25.03.2013 сторони погодили, що максимальна сума щомісячних виплат не повинна перевищувати 314,00 грн., а тому позивач вказував у рахунках суму, яку відповідач повинен відшкодовувати позивачу, меншу у два рази.
Порядок та розмір нарахованих позивачем грошових коштів, які підлягають відшкодуванню відповідачем за спожиту електричну енергію відповідачем не заперечувались.
Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 3.4 Договору, орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією, та на підставі окремого розрахунку орендодавця у термін, зазначений у п. 3.6 Договору.
Відповідно до п. 3.6 Договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.
Судом встановлено, що за період з квітня 2014 року по квітень 2015 року позивачем були виставлені рахунки на загальну суму 4016 грн. 11 коп. за користування об`єктом оренди та відшкодування витрат за використану електричну енергію (належним чином засвідчені копії відповідних рахунків разом із доказами їх направлення відповідачу наявні в матеріалах справи).
Факт отримання вказаних рахунків Військовою частиною НОМЕР_1 був підтверджений відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Таким чином, відповідач повинен був оплатити кожний виставлений позивачем рахунок відповідно не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, а саме: рахунок № 825200/14-658 від 30.04.2014 на суму 308,09 грн. не пізніше 27.05.2014, рахунок № 825200/14-754 від 31.05.2014 на суму 308,42 грн. не пізніше 27.06.2014, рахунок № 825200/14-856 від 30.06.2014 на суму 308,48 грн. не пізніше 27.07.2014, рахунок № 825200/14-1048 від 31.07.2014 на суму 308,84 грн. не пізніше 27.08.2014, рахунок № 825200/14-1230 від 31.08.2014 на суму 308,84 грн. не пізніше 27.09.2014, рахунок № 825200/14-1402 від 30.09.2014 на суму 308,88 грн. не пізніше 27.10.2014, рахунок № 825200/14-1531 від 31.10.2014 на суму 309,05 грн. не пізніше 27.11.2014, рахунок № 825200/14-1719 від 30.11.2014 на суму 308,88 грн. не пізніше 27.12.2014, рахунок № 825200/14-1936 від 31.12.2014 на суму 309,14 грн. не пізніше 27.01.2015, рахунок № 825200/15-123 від 31.01.2015 на суму 309,40 грн. не пізніше 27.02.2015, рахунок № 825200/15-157 від 28.02.2015 на суму 308,88 грн. не пізніше 27.03.2015, рахунок № 825200/15-317 від 31.03.2015 на суму 309,67 грн. не пізніше 27.04.2015, рахунок № 825200/15-446 від 30.04.2015 на суму 309,54 грн. не пізніше 27.05.2015.
При цьому, відповідач у відзиві зазначив, що рахунки були оформлені неналежним чином, оскільки платником у них була зазначена Військова частина НОМЕР_2 , а тому відповідач (Військова частина НОМЕР_1 ) не мав права їх оплачувати.
Втім, суд вважає безпідставними такі твердження відповідача, оскільки в силу положень чинного законодавства України всі обов`язки юридичної особи у випадку її реорганізації переходять до її правонаступника, тобто в даному випадку до Військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, припинення юридичної особи наймача шляхом реорганізації не є підставою для припинення договору оренди.
У відзиві на позовну заяву, поданому до відділу діловодства суду 05.06.2015, відповідач зазначив, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку з чим у разі відсутності бюджетних асигнувань, виконання договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати є неможливим.
Однак, суд зазначає, що згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Тобто, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення орендаря від обов`язку оплатити за користуванням об`єктом оренди.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наявність та обсяг заборгованості Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 4016 грн. 11 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 4016 грн. 11 коп., у зв`язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 суми основного боргу у розмірі 4016 грн. 11 коп. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 48 грн. 48 коп. за загальний період нарахування з 28.05.2014 по 30.04.2015 окремо щодо кожного простроченого платежу за кожним рахунком.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 3% річних у розмірі 48 грн. 48 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 945 грн. 00 коп. за загальний період нарахування з 28.05.2014 по 30.04.2015 окремо щодо кожного простроченого платежу за кожним рахунком.
Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в частині стягнення з Військової частини А-0351 інфляційних втрат у розмірі 945 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.
При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат у 2015 році на суму заборгованості, так само як і необхідності покладення судового збору на позивача у зв`язку з тим, що неукладення договору та несплата орендних платежів виникли з вини позивача, оскільки будь-яких належних доказів того, що позивач не виконував чи неналежним чином виконував свої зобов`язання за Договором № 205-28 оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв від 25.03.2013 відповідачем суду не надано.
Натомість, як встановлено судом, саме відповідач порушив свої зобов`язання зі сплати орендних платежів (відшкодування витрат на електричну енергію) за Договором № 205-28 від 25.03.2013, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, буд. 18; ідентифікаційний код: 21560766) суму основного боргу у розмірі 4016 (чотири тисячі шістнадцять) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 48 (сорок вісім) грн. 48 коп., інфляційні втрати у розмірі 945 (дев`ятсот сорок п`ять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.07.2015

Суддя І.М. Отрош