РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа № 910/6691/15-г

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Квартет" ЛТД до підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" про стягнення 58761,77 грн, за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - не з'явилися;

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Квартет" ЛТД (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за комунальні послуги та утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 58761,77 грн.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договору від 01.02.2002 на технічне обслуговування інженерних мереж нежитлових приміщень, та участь у витратах на утримання будинку у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 32010,00 грн. За прострочення оплати наданих послуг позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 19752,84 грн пені; 5862,12 грн інфляційних втрат та 1119,76 грн 3 % річних.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що останній частково оплатив надані послуги за період з 11 січня 2012 року по 11 січня 2015 року в розмірі 16005,00 грн. Також відповідач заявляє про застосування строків позовної давності щодо нарахованої позивачем пені.

10 липня 2015 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 55389,39 грн, в тому числі: 32010,00 грн основного боргу; 5864,12 грн інфляційних витрат та 7698,87 грн 3 % річних та 9816,40 грн пені.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, суд приймає до розгляду заяву про уточнення позовних вимог як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

13 липня 2015 року у судовому засіданні представник відповідача подав заяву, відповідно до якої відповідач визнав позов в частині основного боргу в розмірі 32010,00 грн.

Представник позивача в судове засідання 27 липня 2015 не з'явився.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні 27 липня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши повноважних представників сторін, судом встановлено таке.

Нежитлове приміщення за адресою м. Києві, вул. Потєхіна, 12, площею 591,2 кв.м., належить на праві власності підприємству з іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" (відповідач), відповідно до договору купівлі-продажу від 28.06.1996, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шнирьовою Г. М. та зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації в реєстрі за № 2522.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Квартет» ЛТД (позивач) згідно дозволу Голосіївської (Московської) РДА від 17.09.2005р № 099/733, рішення Голосіївської районної в м. Києві ради від 29.09.2005 та договору від 04.01.2010 № 14 укладеного між Комунальним підприємством «Дирекція управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» та позивачем, останній утримує, технічно та санітарно обслуговує житловий фонд, нежилі приміщення, інші споруди, прибудинкову територію, внутрішньо будинкові інженерні мережі, здійснює поточний ремонт та надає інші послуги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач уклав: з АЕК «Київенерго» договір № 8011047 від 01.05.2014 на постачання теплової енергії у гарячій воді; з КП «Київкомунсервіс» договір № 71-5 від 21.09.2010 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню побутових відходів, крім токсичних та особливо небезпечних; з ВАТ «АК «Київводоканал» договір № 03901/5-01 від 01.03.2014 про поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

01 лютого 2012 року між позивачем (підприємство) та відповідачем (користувач) укладено договір на технічне обслуговування інженерних мереж нежитлових приміщень та участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до п. 1.1 якого договір між сторонами укладено з метою господарського використання нежитлових приміщень прибудинкової території, технічного обслуговування та посередницькі послуги по забезпеченню користувача ХПВ, ГПВ, ЦО, каналізацією, електроенергією, за адресою: м. Київ, вул. Потєхіна, буд. 12, поверх 2, загальною площею 591,2 кв.м, згідно з договором купівлі-продажу від 28.06.2996 № 2522.

Відповідно до п. 3.1 оплата за надання послуг складається по фактичним витратам і вносить на рахунок підприємства до 10 числа наступного за звітним місяця.

За несвоєчасну оплату платежів користувачем, підприємство утримує пеню в розмірі 1% від суми оплати за кожний день прострочки (включаючи день оплати), але не більше 100% від суми заборгованості (п. 3.2 договору).

Договір, відповідно до п. 4.3, вважається дійсним з моменту його підписання. Термін дії договору встановлюється з 01.02.2002 по 31.12.2002 і вважається продовженим на наступний рік, якщо жодна із сторін не заявляє про його розірвання за 30 днів до закінчення строку.

За період з січня 2012 по грудень 2014 позивачем надано відповідачу послуги на виконання договору, що підтверджується в тому числі актами про надання послуг та рахунками-фактур, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Позивачем виставлено відповідачеві рахунки-фактури на оплату за надані позивачем комунальні послуги на загальну суму 48015,00 грн (1333,75 х 36 = 48015,00).

Відповідач частково розрахувався за надані позивачем послуги, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та платіжними дорученнями, долучених позивачем до матеріалів справи, на загальну суму 16005,00 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує що відповідач належним чином не виконує зобов'язання щодо оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Квартет" ЛТД звернулося до суду про стягнення заборгованості в сумі 32010,00 грн, а також 5864,12 грн втрат від інфляції; 7698,87 грн 3 % річних та 9816,40 грн пені.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві комунальні послуги згідно умов договору та норм діючого законодавства, а відповідач в порушення умов договору та діючого законодавства не сплатив на користь позивача вартість отриманих послуг за січня 2012 року по грудень 2014 року в розмірі 32010,00 грн. Вказаний розмір заборгованості підтверджується контррозрахунком відповідача, який, доданого до клопотання останнього від 10.07.2015 № 155/1.

13 липня 2015 року в судовому засіданні представник відповідача подав заяву, відповідно до якої відповідач визнав позов в частині основного боргу в розмірі 32010,00 грн.

З огляду на норму ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає, зокрема, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позову в частині суми основного боргу, про яке зазначено у відповідній письмовій заяві, не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Квартет" ЛТД в частині заявленого розміру основного боргу в сумі 32010,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач заявив про стягнення з відповідача пені в розмірі 9816,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з умовами п. 3.2 договору за несвоєчасну оплату платежів користувачем, підприємство утримує пеню в розмірі 1% від суми оплати за кожний день прострочки (включаючи день оплати), але не більше 100% від суми заборгованості.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу у даному випадку передбачено статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", відповідно до якої, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % від загальної суми боргу.

Враховуючи порушення відповідачем термінів оплати отриманих ним послуг, відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" нарахована сума пені є обґрунтованою в розмірі 9816,40 грн.

Відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності для стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтю 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч.1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому, частиною 3 ст.264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови від 29.05.2013 № 10 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Пунктом 4.4.1. Постанови від 29.05.2013 № 10 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Наразі, як свідчать наявні в матеріалах справи документи, відповідачем неодноразово вчинялись дії, направлені на підтвердження наявності своєї заборгованості.

Зокрема, представленими до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позивача, вбачається, що користувачем (відповідачем) протягом всього часу користування послугами, в межах строків позовної давності, вносились часткові оплати комунальних послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку про переривання строку позовної давності щодо пені та відсутність підстав для застосування строків позовної давності до пені.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 9816,40 грн є законними, а тому підлягають задоволенню, за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Також позивач заявив до стягнення 5864,12 грн втрат від інфляції та 7698,87 грн 3 % річних

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суму 3 % річних в розмірі 33,98 грн за період з 11.02.2012 по 02.01.2013 нарахована позивачем у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства.

Проте, при перевірці наданого позивачем розрахунку 3 % річних та збитків від інфляції у період з 11.01.2013, судом встановлено, що позивачем невірно здійснено розрахунок 3 % річних та збитків від інфляції, оскільки на суму боргу нараховано 3 % річних та збитки від інфляції декілька разів.

З огляду на зазначене, суд наводить власний розрахунок 3 % річних та збитків від інфляції.

Розрахунок 3 % процентів:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів
2667.5011.01.2013 - 10.02.2013316.80
1333.7511.02.2013 - 10.03.2013283.07
2667,5011.03.2013 - 10.04.2013316,80
4001,2511.04.2013 - 10.05.2013309,87
5335,0011.05.2013 - 10.06.20133113,59
6668,7511.06.2013 - 10.07.20133016,44
8002,5011.07.2013 - 10.09.20136240,78
9336,2511.09.2013 - 10.10.20133023,02
10670,0011.10.2013 - 10.11.20133127,19
12003,7511.11.2013 - 10.12.20133029,60
13337,5011.12.2013 - 10.01.20143133,98
14671,2511.01.2014 - 10.02.20143137,38
16005,0011.02.2014- 10.03.20142836,83
17338,7511.03.2014 - 10.04.20143144,18
18672,5011.04.2014 - 10.05.20143046,04
20006,2511.05.2014 - 10.06.20143150,99
21340,0011.06.2014 - 10.07.20143052,62
22673,7511.07.2014 - 10.08.20143157,77
24007,5011.08.2014 - 10.09.20143161,17
25341,2511.09.2014 - 10.10.20143062,49
26675,0011.10.2014 - 10.11.20143167,97
28008,7511.11.2014 - 11.12.20143069,06
29342,5011.12.2014 - 10.01.20153174,76
30676,2511.01.2015 - 11.01.201512,52
Всього 874,92 грн.

Розрахунок інфляційних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума інфляції
17338,7511.03.2014 - 10.04.201431318,46
18672,5011.04.2014 - 10.05.201430282,89
20006,2511.05.2014 - 10.06.201431231,25
21340,0011.06.2014 - 10.07.201430173,96
24007,5011.08.2014 - 10.09.201431153,08
25341,2511.09.2014 - 10.10.201430141,28
26675,0011.10.2014 - 10.11.20143199,71
28008,7511.11.2014 - 11.12.20143066,11
29342,5011.12.2014 - 10.01.20153140,07
Всього 1506,81 грн.

З огляду на наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання суд, вважає, що 3 % річних та збитки від інфляції підлягають стягненню в розмірі 908,80 грн (874,92 + 33,98 = 908,80) та 1506,81 грн, відповідно до розрахунку суду.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 та статтями 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі" (03170, м. Київ, вул. Тулузи, 30-Б; ідентифікаційний код 21568905) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Квартет" ЛТД (03127, м. Київ, вулиця Васильківська, буд. 53, корпус 1; ідентифікаційний код 13670073) основний борг в сумі 32010 (тридцять дві тисячі десять) грн 00 коп.; 9816 (дев'ять тисяч вісімсот шістнадцять) грн 40 коп. пені; 908 (дев'ятсот вісім) грн 80 коп. 3 % річних; 1506 (одну тисячу п'ятсот шість) грн. 81 коп. втрат від інфляції; витрати по сплаті судового збору в сумі 1459 (одну тисячу чотириста п'ятдесят дев'ять) грн 31 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 31 липня 2015 року.

Суддя Я.А. Карабань