РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/13514/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 19 470,46 грн.
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від позивача -Горбан А.В. дов. №Э.37.7.О.О./Д-935 від 04.08.2014 р.
від відповідача -не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 19 470,46 грн., крім того просив судові витрати у розмірі 1 827,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом Договору добровільного страхування наземного транспорту №KIH0CPS-139N0Z9 від 23.10.2013, укладеного між позивачем і страхувальником. Позивачем на підставі вказаного Договору було виплачено страхове відшкодування в сумі 19 470,46 грн., проте відповідач свого обов'язку щодо відшкодування шкоди в порядку зворотної вимоги не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2015 порушено провадження у справі №910/13514/15 та призначено розгляд вказаної справи на 24.06.2015.

22.06.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від дирекції Моторного (транспортного) бюро України надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №910/13514/15 від 29.05.2015.

23.06.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив №03-17/7582 від 22.06.2015, відповідно до якого просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та слухати справу без участі представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 розгляд справи №910/13514/15 відкладався на 27.07.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 27.07.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судове засідання 27.07.2015 не з'явилися, проте в матеріалах справи наявний відзив №03-17/7582 від 22.06.2015, відповідно до якого просили суд розглядати справу без участі представника.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних у матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, відповідно до ст.ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/13514/15.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 27.07.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - Страховик, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» (далі - Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №KIH0CPS-139N0Z9 (далі - Договір), відповідно якого Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Chery Amulet» (далі - застрахований ТЗ), державний реєстраційний номер АА7469МС.

01.04.2014 на перехресті вул. Бальзака та вул. Цвєтаєвої у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ, під керуванням п. Василенка Віктора Вікторовича та транспортного засобу «Renault Megane», державний реєстраційний номер AA3893KI, під керуванням п. Каращук Тетяни Олександрівни.

Факт ДТП підтверджується розширеною довідкою про ДТП №9369120, наданою ВДАІ Деснянського РВ ГУ МВС України у м. Києві (засвідчена копія наявна в матеріалах справи).

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до звіту №3078 від 16.04.2014, наданого ФО-П Шолупко Ігорем Анатолійовичем, матеріальний збиток завданий власникові застрахованого ТЗ в результаті його пошкодження при ДТП становить 19 470,46 грн.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України «Про страхування» Страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а Страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №KIH0CPS-139N0Z9 від 23.10.2013, листа Страхувальника №25-08/12 від 25.04.2013 про спрямування виплати суми страхового відшкодування на користь п. Василенка Віктора Вікторовича, страхового акту №И-1178 від 25.04.2014 здійснив на користь п. Василенка Віктора Вікторовича виплату страхового відшкодування у розмірі 19 470,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 29.04.2014 (засвідчена копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно витягу з бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на момент виникнення ДТП, цивільно-правова відповідальність за заподіяння шкоди транспортним засобом «Renault Megane», державний реєстраційний номер AA3893KI, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» за заявою п. Каращук Тетяни Олександрівни, що підтверджується Полісом серії АС №4906762 (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.).

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 15.05.2014 у справі №3/754/1846/14 закрито провадження відносно п. Каращук Тетяни Олександрівни про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Таким чином, матеріалами справи спростовується вина п. Каращук Тетяни Олександрівни стосовно заподіяння шкоди забезпеченому ТЗ в результаті його пошкодження при ДПТ, у зв'язку з чим Страхувальник не мав прав вимагати здійснення відшкодування вартості матеріальних збитків від вищевказаної фізичної особи.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, до Страховика, який виплатив страхове відшкодування на користь п. Василенка Віктора Вікторовича, не перейшло на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України у порядку суброгації право вимоги у розмірі 19 470,46 грн., оскільки Страхувальник таким правом не володів, у зв'язку з чим вимоги Позивача є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню судом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не були надані суду належні та допустимі докази на підтвердження викладеного в позові.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, у якому відмовлено у задоволенні позовних вимог, покладаються на Позивача.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Дата складання повного тексту рішення 03.08.2015.

Cуддя А.В.Яковенко