РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015Справа №910/17753/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 11477 грн. 97 коп.

Суддя Демидов В.О.

За участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - Лифар О.Ю. (довіреність від 30.12.2014 №4/2014)

ВСТАНОВИВ:

13.07.2015 позивач звернувся до господарського суду міста Києва із позовною заявою, в якій просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11477 грн. 97 коп.

Представник позивача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання за його належною юридичною адресою ухвали господарського суду.

29.07.2015 до канцелярії суду надійшло письмове клопотання позивача про припинення провадження у справі з тих підстав, що 10.07.2015 відповідачем перераховано позивачу кошти у сумі 11477 грн. 97 коп.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

19.01.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та Карпенко Таїсією Андріївною укладено договір страхування наземного транспорту №175-а/11зпАС (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу марки Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО. Карпенко Т.А. є вигодонабувачем за договором

24.11.2012 об 11.00 год. Назаренко Віктор Павлович, керуючи автомобілем марки Kia, державний номер АР3656ВЕ, по вул. Гребельній в м. Запоріжжі навпроти буд. 12, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО, під керуванням Карпенко Таїсії Андріївни. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі було пошкоджено.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі за текстом - ДТП) автомобіль марки Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9112429.

Згідно з постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2012 у справі № 0814/13651/2012 винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано Назаренка В.П.

У матеріалах справи міститься повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заява на виплату страхового відшкодування за договором від 26.11.2012, відповідно до яких страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталося 24.11.2012.

Згідно звіту №195 від 05.12.2012 про оцінку автомобіля Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО, від 07.12.2012, складеного експертом Маляром Н.І., калькуляції №1.001.12.0 від 11.12.2012 вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику автомобіля складає з врахуванням ПДВ 14741 грн. 11 коп.

Відповідно до рахунку на замовлення наряду № ВА-003393 від 04.12.2012, складеного ТОВ «Бриллиант Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО, становить 11677 грн. 97 коп.

Згідно страхового акту №1.001.12.04282/VESКО34390 від 07.12.2012 та розрахунку страхового відшкодування від 05.12.2012, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу автомобіля Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО, в розмірі 11477 грн. 97 коп.

Згідно платіжного доручення №ДП00015262 від 10.12.2012 вказана сума відшкодування перерахована на рахунок ТОВ «Бриллиант Авто».

Назаренко В.П. відповідно до посвідчення АБ №468767 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

На адресу відповідача позивачем направлялася регресна вимога про відшкодування шкоди на суму 11477 грн. 97 коп. (вих. №СУ/34390/3 від 27.01.2014, яка отримання відповідачем 03.02.2014.

Враховуючи те, що на користь позивача сума страхового відшкодування у розмірі 11477 грн. 97 коп. відповідачем не перерахована, позивач заявив вимогу про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» суму відшкодування у порядку регресу в розмірі 11477 грн. 97 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1-3 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі № 910/3023/13.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Matiz, державний номерний знак АР2033ВО, становить 11677 грн. 97 коп.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №1.001.12.04282/VESКО34390 від 07.12.2012 та розрахунку страхового відшкодування від 05.12.2012, була перерахована на рахунок ТОВ «Бриллиант Авто» виплата страхового відшкодування у розмірі 11477 грн. 97 коп. згідно платіжного доручення №ДП00015262 від 10.12.2012.

Вина особи Назаренка В.П. у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлена постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2012 у справі № 0814/13651/2012.

Згідно платіжного доручення від 10.07.2015 №35/9 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти у розмірі 11477 грн. 97 коп.

Відповідно до п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на момент звернення до суду позивача предмет спору був відсутній, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 11477 грн. 97 коп. задоволенню не підлягають.

Із вказаних підстав суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про припинення провадження у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги положення ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 32-34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складене та підписане 03.08.2015.

Суддя Демидов В.О.