КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа№ 34/263

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Гончарова С.А.

Іоннікової І.А.

За участю представників: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2015

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі»

на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011

у справі № 34/263 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Національного банку України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі»

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2011 у справі № 34/263, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2011, у задоволенні позову заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Національного банку України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» відмовлено. Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на відкриття невідновлювальної кредитної лінії №355/КВ-06 від 08.12.2006, з урахуванням додаткових угод до нього у сумі 31604085 грн., з яких: заборгованість за кредитом в доларах США - 1600000 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 07.06.2011 (1 дол. США = 7,9735 грн.) складає 12757600 грн.; заборгованість за нарахованими процентами в доларах США складає - 497466,63 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 07.06.2011 (1 дол. США = 7,9735 грн.) складає 3966550,17 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів в доларах США - 34030,12 дол. США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 07.06.2011 складає 271339,16 грн.; комісія передбачена кредитним договором - 693186,27 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії становить - 48204,71 грн. заборгованість за кредитом в євро - 908085 євро, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 15.06.2011 (1 євро = 11,520113 грн.) складає 10461241,81 грн.; заборгованість за нарахованими процентами в євро складає - 260620,56, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 15.06.2011 (1 євро = 11,520113 грн.) складає 3002378,30 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів в євро становить - 17828,23, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 15.06.2011 (1 євро = 11,520113 грн.) складає 205383,22 грн.; комісія передбачена кредитним договором - 188359,90 грн.; пеня за несвоєчасне погашення комісії становить - 9841,46 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за: 1) Іпотечним договором №355/Zквіп-06 від 11.12.2006, що був посвідчений у той же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., зареєстрованого в реєстрі за №305, а саме: земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га, 2) Іпотечним договором №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2005, що був посвідчений у той же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І., зареєстрованого в реєстрі за №3781, а саме: жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження. Встановлено початкову ціну на земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га у розмірі, що передбачений договором іпотеки, а саме - 2020000 грн. Встановлено початкову ціну на нерухоме майно, а саме: жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м. у розмірі, що передбачений договором іпотеки, а саме - 16680000 грн. присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 25 500 грн. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено.

04.11.2011 на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором на відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 355/КВ-06 від 08.12.2006, з урахуванням додаткових угод до нього, в сумі 31 604 085 грн., шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки за іпотечними договорами №355/Zквіп-06 від 11.12.2006 та №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2006, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з встановленням початкових цін на предмети іпотеки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2014 поновлено строк пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі № 34/263 від 04.11.2011.

28.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіволі» звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263, у якій просить суд визнати недійсними постанову в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменко О.С. від 07.11.2014 ВП № 29936922, постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Сіщука В.В. від 18.11.2007 ВП № 29936922 та зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 (далі, Скарга на дії ВДВС).

В обґрунтування поданої скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіволі» зазначило, що в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменко О.С. було прийнято постанову від 07.11.2014 ВП № 29936922 по розгляду скарги на постанову від 31.05.2012 про повернення виконавчого документа стягувачеві. Однак, вказану скаргу було подано лише через 2 роки і 5 місяців після прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, тоді як за приписами частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» постанова могла бути оскаржена в десятиденний строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 (виконавче провадження № 29936922) відмовлено.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 є правомірними, а тому підстав для задоволення скарги з наведених скаржником обґрунтувань немає.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тіволі» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 34/263 скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було порушено вимоги частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та пропущено десятиденний строк на оскарження постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» у справі № 34/263 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.07.2015.

У зв'язку із перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, а судді Тищенко А.І. на лікарняному, розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 34/263 колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2015 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б. (доповідач у справі), судді: Іоннікова І.А., Гончаров С.А., розгляд справи вирішено здійснювати у судовому засіданні, призначеному на 23.07.2015.

Представники учасників судового процесу у судове засідання, призначене на 23.07.2015, не з'явились.

Представники прокуратури, позивачів, третьої особи та ВДВС про причини неявки суд не повідомили.

Від представника скаржника 22.07.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшла телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи, мотивована тим, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» перебуває до 31.07.2015 у щорічній відпустці за межами міста Києва.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи, відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що до клопотання про відкладення розгляду справи відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

У зазначеному клопотанні представником відповідача також не доведено факту неможливості заміни його іншим представником чи обставин, які унеможливлюють розгляд справи у його відсутності.

З огляду на зазначене, колегія суддів відмовляє представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення учасників судового процесу про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників учасників судового процесу, що не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

31.05.2012 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха Олега Ярославовича винесено постанову про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва № 34/263 від 04.11.2011) стягувачеві ВП № 29936922 з підстав, передбачених пунктом 8 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається із матеріалів справи, постановою в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі, ВДВС) Кузьменко О.С. від 07.11.2014 ВП № 29936922 за результатами розгляду скарги представника АТ «Дельта Банк» Гутника В.П. № 18.1-498 від 29.10.2014 на дії державного виконавця при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 № 34/263 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначену скаргу задоволено частково. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха Олега Ярославовича про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 29936922 від 31.05.2012. Зобов'язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Сіщука Володимира Васильовича провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У зв'язку зі скасуванням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Сіщука В.В. від 18.11.2014 ВП № 29936922 відновлено виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 № 34/263 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Вважаючи незаконними постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 07.11.2014 та 18.11.2014, скаржник зазначив, що Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було порушено вимоги частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та пропущено десятиденний строк на оскарження постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України при виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 04.11.2011 у справі № 34/263 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на дії ВДВС з огляду на наступне.

Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами статей 4-5 статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Як зазначено у мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009, виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно приписів частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається скаржник, про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Однак, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, що встановлений приписами частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» десятиденний строк на оскарження є присічним, оскільки частиною 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби, передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. За приписами частини 8 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині 6 цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Зі змісту частини 1, 2 статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, за умови невиконаного рішення суду Закон надає право оскаржити стягувачу винесену державним виконавцем постанову (зокрема, про повернення виконавчого документу стягувачу), як у межах 10-ти денного строку, так, із урахуванням всіх обставин, поза цим строком до начальника відділу, який, врахувавши стан виконання рішення та обставини скарги, приймає її до розгляду, і навіть скаргу, подану без додержання вимог, викладених у частині 6 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», все одно розглядає, хоча вже й у іншому порядку (згідно Закону України «Про звернення громадян»).

В.о. начальника ВДВС Кузьменко О.С. при винесенні оскаржуваної постанови було обґрунтовано прийнято до уваги такі обставини, як наявність не скасованої на той час постанови від 17.10.2014 Окружного адміністративного суду міста Києва, та реєстрації на той час прав на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Польова, 61-А, як належних на праві власності ТОВ «Тіволі», а отже - наявність можливості виконання судового рішення (було визнано недійсним документ, що став підставою для зарахування коштів в рахунок погашення боргу, визнано недійсним акт державного виконавця № 187/9 про реалізацію предмета іпотеки і визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 01.06.2012).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменко О.С. було обгрунтовано прийнято до уваги вищезазначені обставини та факт невиконання рішення суду, виконання якого є обов'язковим, а тому правомірно прийнято скаргу до розгляду, встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП №29936922 від 31.05.2012 була передчасною та скасовано її.

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, не вбачає у діях в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменко О.С. порушень Закону України «Про виконавче провадження», визнає правомірною прийняту ним оскаржувану постанову та прийняту на її підставі постанову головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби України Сіщука В.В. від 18.11.2017 ВП №29936922, підстав для задоволення скарги з наведених скаржником обгрунтувань суд не вбачає.

Вимоги скарги в частині клопотання про зупинення стягнення на підставі наказу судом правомірно відхилено, оскільки відповідно до статті 121-1 Господарського процесуального кодексу України право зупиняти виконання судового рішення має виключно суд касаційної інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає ухвалу суду у даній справі обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіволі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 34/263 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 у справі № 34/263 залишити без змін.

Матеріали справи № 34/263 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді С.А. Гончаров

І.А. Іоннікова