КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р. Справа№ 910/24625/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: Щербатюк К.О. за довіреністю №688 від 30.06.2015;

від відповідача за первісним позовом: не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.06.2015

у справі №910/24625/13 (суддя Отрош І.М.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал"

до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

про стягнення 4322071 грн. 57 коп.

та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Центробслуговування споживачів Шевченківського району"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал"

про визнання відсутнім права

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 у справі №910/24625/13 скаргу № 1295/юр від 25.03.2015 та № 1307/юр від 25.03.2015 Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у справі за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення 4322071 грн. 57 коп. та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал" про визнання відсутнім права задоволено частково.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва, Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 у справі №910/24625/13 в частині скасування арешту з рахунків боржника № 3347 в Публічного акціонерного товариства "Прокредит Банк" та № 1201 в Публічного акціонерного товариства "Український Будівельно-інвестиційний Банк" та відмовити в цій частині у задоволенні скарги Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. В іншій частині ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.06.2015 у справі № 910/24625/13 залишити без змін.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/24625/13 головуючий суддя Смірнова Л.Г. судді Чорна Л.В., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 22.07.2015.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015, у зв'язку з перебуванням судді ЧорноїЛ.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., судді Кропивної Л.В., Жук Г.А.

У судове засідання 22.07.2015 з'явився представник позивача за первісним позовом. Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники відповідача за первісним позовом не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача за первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, ухвалу у даній справі просив скасувати, апеляційну скаргу - задовольнити.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

26.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" надійшла скарга вих. № 1295/юр від 25.03.2015 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у справі № 910/24625/13, відповідно до якої скаржник просить визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 незаконними; скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468.

Обгрунтовуючи вимоги, викладені у скарзі вих. № 1295/юр від 25.03.2015, скаржник зазначив, що 19.03.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, які містяться, зокрема, на рахунках Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району". Втім, на думку скаржника, вказана постанова винесена з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження", оскільки семиденний строк, протягом якого боржник мав право у добровільному порядку виконати рішення суду, закінчувався до кінця операційного дня 19.03.2015. Однак, постанова про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 була винесена 19.03.2015, що позбавило скаржника (боржника) його права у добровільному порядку виконати наказ Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13.

Крім того, скаржник зауважив, що постановою про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 було накладено арешт на кошти, які містяться, зокрема, на рахунках № 3347, відкритому в Публічному акціонерному товаристві "Прокредит банк", та № 1201, відкритому в Публічному акціонерному товаристві "Український будівельно-інвестиційний банк". Однак, вказані рахунки мають спеціальний режим використання, а тому кошти, які знаходяться на них, в силу положень законодавства України, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів та на стягнення боргу на підставі виконавчих документів.

26.03.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" надійшла скарга вих. № 1307/юр від 25.03.2015 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві у справі № 910/24625/13, відповідно до якої скаржник просить визнати дії державного виконавця незаконними; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468; скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 19.03.2015 ВП № 46745468.

Обгрунтовуючи вимоги, викладені у скарзі вих. № 1307/юр від 25.03.2015, скаржник вказав на те, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468, якою накладено арешт на все майно боржника (скаржника) в межах суми боргу у розмірі 3141501 грн. 14 коп. Однак, за твердженням скаржника, вказана постанова була винесена з порушенням п. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки скаржник був позбавлений права добровільно виконати наказ Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13. Крім того, скаржник (боржник) зазначив, що попри звернення до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з проханням відкласти проведення виконавчих дій, державний виконавець не відклав проведення виконавчих дій, а також не вчинив жодних дій, щоб пересвідчитись чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження та не роз'яснив скаржнику його права та обов'язки.

При цьому, скаржник зауважив, що постанова про накладення арешту надсилається боржнику не пізніше наступного після її винесення дня, однак постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468 була направлена боржнику лише 19.03.2015, про що свідчить штамп на поштовому конверті.

Разом з тим, скаржник зазначив, що 19.03.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Однак, на думку скаржника, вказана постанова була винесена з порушенням положень Закону України "Про виконавче провадження", оскільки винесена з порушенням строку, визначеного законодавством на добровільне виконання рішення суду, а тому підстави для винесення вказаної постанови та, відповідно, стягнення зі скаржника (боржника) виконавчого збору, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що 10.03.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Бялим М.Г., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46745468 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13, яким наказано стягнути з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" грошові кошти у розмірі 3141501,14 грн.

Як встановлено судом, вказана постанова була відправлена боржнику (скаржнику) 11.03.2015 та отримана ним 13.03.2015, що підтверджується долученою скаржником до матеріалів скарги вих. № 1295/юр від 25.03.2015 належним чином засвідченою копією витягу із сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення.

У пункті 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 ВП № 46745468 державним виконавцем було надано боржнику (скаржнику) семиденний строк з моменту винесення вказаної постанови для добровільного виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13, що повністю відповідає положенням статті 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, зважаючи на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 46745468 була винесена 10.03.2015, та враховуючи, що боржник самостійно у добровільному порядку має право виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження"), кінцевим днем строку для добровільного виконання Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13 є 17.03.2015.

Однак, у строк до 17.03.2015 (включно) боржник (скаржник) не виконав у добровільному порядку наказ Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13 та не сплатив Публічному акціонерному товариству "Акціонерна компанія Київводоканал" грошові кошти у розмірі 3141501 грн. 14 коп.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Таким чином, враховуючи, що у встановлений законом термін боржник (скаржник) не виконав у добровільному порядку наказ Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13, тобто не сплатив стягувачу грошові кошти у розмірі 3141501 грн. 14 коп. в строк до 17.03.2015 (включно), на підставі ст. ст. 11, 52 Закону України "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Григорян О.Г., 19.03.2015 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Втім, скаржником не надано суду будь-яких доказів його звернення до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкладення виконавчих дій.

З огляду на вищевикладене, суд вважає безпідставними твердження скаржника (стягувача), що він був позбавлений можливості на добровільне виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13 у встановлені законодавством строки та щодо незаконності винесення постанови про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468.

Разом з тим, як встановлено судом, постановою про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. було накладено арешт на кошти, які містяться на наступних рахунках: 1) код фінансової установи: 300023, назва фінансової установи: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСОЦБАНК", номер рахунку: 3929; 2) код фінансової установи: 321842, назва фінансової установи: ФІЛІЯ "КИЇВСЬКЕ ГОЛОВНЕ РЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ" ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК", номер рахунку: 3432; 3) код фінансової установи: 380377, назва фінансової установи: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", номер рахунку: 1201, 1201; 4) код фінансової установи: 322669, назва фінансової установи: Фiлiя - Головне управлiння по м. Києву та Київськiй областi публічного акцiонерного товариства "Державний ощадний банк України", номер рахунку: 5083; 5) код фінансової установи: 320984, назва фінансової установи: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПРОКРЕДИТ БАНК", номер рахунку: 3347, 3347, 3347.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, а саме: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Конституцією України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю (стаття 43); право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадян у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46).

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Судом встановлено, що 04.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Прокредит Банк" та Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" укладено Додатовий договір № CUR_LE_ST_323347 про відкриття окремого поточного рахунку (належним чином засвідчена копія знаходиться в матеріалах скарги), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту окремий поточний рахунок № 3347 для зарахування акумульованих страхових внесків для здійснення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг згідно чинного законодавства та здійснює його обслуговування згідно чинного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 Договору, клієнт має право використовувати страхові кошти з рахунку № 3347 виключно у цілях та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, зокрема, на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

Згідно з п. 2.2 Договору, страхові кошти з рахунку № 3347 не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Крім того, як вбачається із листа Публічного акціонерного товариства "Український будівельно-інвестиційний банк" вих. № 331 від 25.03.2015 (належним чином засвідчена копія якого долучена стягувачем до матеріалів справи 11.06.2015), банк повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про те, що рахунок № 1201 відноситься до поточних рахунків із спеціальними режимами використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України, відкритий боржником з метою зарахування страхових коштів, а тому, в силу положень чинного законодавства України, грошові кошти, які знаходяться на рахунку № 1201, не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рахунок № 3347, відкритий скаржником в Публічному акціонерному товаристві "Прокредит банк", та рахунок № 1201, відкритий скаржником в Публічному акціонерному товаристві "Український будівельно-інвестиційний банк", мають спеціальні режими їх використання, а тому в силу положень чинного законодавства України, кошти, зараховані на них, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону, з огляду на що, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів скаржника (боржника) в цій частині скарги.

Щодо заперечень стягувача стосовно того, що державний виконавець не зобов'язаний перевіряти режим використання рахунків при накладенні арешту, суд зазначає, що, хоча положеннями Законом України "Про виконавче провадження" на державного виконавця і не покладено такий обов'язок, однак, це не звільняє його від обов'язку бути обізнаним щодо інших законів, які встановлюють обмеження щодо накладення арешту на рахунку.

У відповідності з п. 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Як зазначено в п. 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010 р. N 01-08/369 „Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним.

Як вбачається з прохальної частини скарги вих. № 1295/юр від 25.03.2015, скаржник просить суд визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 незаконними та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468.

Суд зазначає, що дії державного виконавця мають конкретну процесуальну форму, а саме форму постанови про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468, у зв'язку з чим належним способом захисту у даному випадку є визнання оскаржуваної постанови недійсною (незаконною), а не визнання дій державного виконавця при її винесенні незаконними.

Так, аналогічно, оскарженню підлягає рішення суду, а не дії судді при його ухваленні.

У зв'язку з викладеним, суд відмовляє Комунальному підприємству "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" у задоволенні скарги в частині вимог про визнання дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 незаконними.

Разом з тим, у суду відсутні підстави для визнання недійсною всієї постанови про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468, оскільки дослідження режиму функціонування інших рахунків скаржника, на які накладено арешт вказаною постановою, не є предметом розгляду даної скарги, скаржником (боржником) не заявлявся та, відповідно, судом не досліджувався.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" вих. № 1295/юр від 25.03.2015 підлягає частковому задоволенню; а саме, суд дійшов висновку визнати недійсною постанову про арешт коштів боржника від 19.03.2015 ВП № 46745468 в частині накладення арешту на кошти, що містяться на рахунку № 3347, відкритому скаржником в Публічному акціонерному товаристві "Прокредит банк", та на рахунку № 1201, відкритому скаржником в Публічному акціонерному товаристві "Український будівельно-інвестиційний банк".

Також, розглянувши скаргу вих. № 1307/юр від 25.03.2015, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні огляду на наступне.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом встановлено, що на підставі заяви стягувача від 02.03.2015 про примусове виконання рішення суду та відкриття виконавчого провадження, поданої до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 03.03.2015, 10.03.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Бялим М.Г., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46745468 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13, яким наказано стягнути з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" грошові кошти у розмірі 3141501,14 грн.

Крім того, одночасно, 10.03.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Бялим М.Г., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 46745468, якою накладено арешт на все майно боржника (скаржника) в межах суми богу у розмірі 3141501 грн. 14 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Суд наголошує на тому, що право винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути реалізоване державним виконавцем як при винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, так і після закінчення строку для самостійного виконання рішення, а тому безпідставним є твердження скаржника (боржника) про порушення державним виконавцем положень статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" щодо одночасного винесення разом із постановою про відкриття виконавчого провадження оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Таким чином, накладення арешту на майно боржника є формою забезпечення виконання рішення та боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Втім, скаржником не надано суду доказів його звернення до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з метою реалізації належного йому майна чи передачі коштів в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом, а також доказів звернення до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій, а тому є також і недоречними посилання скаржника на те, що державний виконавець не роз'яснив боржнику (скаржнику) його прав та обов'язків, оскільки доказів того, що скаржник звертався до державного виконавця для роз'яснення своїх прав та обов'язків Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" суду не надано.

Крім того, відкладення виконавчих дій є правом, а не обов'язком державного виконавця, що прямо передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, необгрунтованим є твердження скаржника, що державний виконавець не пересвідчився, чи отримана скаржником (боржником) постанова про відкриття виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Як стверджує скаржник (боржник) у скарзі вих. № 1307/юр від 25.03.2015, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468 було направлено Комунальному підприємству "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 18.03.2015, та отримана вказана постанова була скаржником 20.03.2015, що підтверджується долученими скаржником до матеріалів скарги супровідним листом та копією поштового конверту.

Як встановлено судом при розгляді скарги вих. № 1295/юр від 25.03.2015, постанова про відкриття виконавчого провадження була відправлена боржнику (скаржнику) 11.03.2015 та отримана ним 13.03.2015, що підтверджується долученою скаржником до матеріалів скарги вих. № 1295/юр від 25.03.2015 належним чином засвідченою копією витягу із сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення.

Таким чином, державний виконавець направляючи 18.03.2015 копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468 боржнику, УДАІ МВС України в м. Києві та стягувачу (що підтверджується супровідним листом № 347/1 від 10.03.2015) мав достатньо часу для того, щоб пересвідчитись, чи отримана постанова про відкриття виконавчого провадження саме боржником (скаржником).

Натомість, Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" не було доведено суду належними та допустимими доказами, що державним виконавцем дійсно не було перевірено, чи була отримана постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2015 ВП № 46745468 скаржником (боржником).

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, з огляду на те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468 була винесена державним виконавцем 10.03.2015, а відправлена боржнику (скаржнику) 18.03.2015, суд дійшов висновку про порушення старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві строків направлення вказаної постанови.

Разом з тим, суд зазначає, що необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Суд зазначає, що незважаючи на допущені старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Бялим М.Г., порушення процесуальних вимог щодо несвоєчасного направлення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.03.2015 ВП № 46745468 Комунальному підприємству "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", суд не вбачає підстав для визнання в цій частині дій державного виконавця незаконними та з цих підстав скасування вказаної постанови оскільки такі процесуальні порушення не призвели до порушення порядку примусового виконання самого наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/24625/13 та мали місце вже після винесення постанови, тоді як наявність будь-яких порушень Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 на момент вчинення вказаних виконавчих дій Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві скаржником доведено не було.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 у справі №910/24625/13.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 у справі №910/24625/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 у справі №910/24625/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24625/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Г.А. Жук