КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа№ 910/10299/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Барболіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №14/7-667 від 19.06.2015 року Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року

у справі № 910/10299/15 (суддя- Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ТехНова»

про стягнення 2 045 321,05 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Старчик А.А., довіреність №14-90 від 19.04.2014 року;

від відповідача: Комісар С.П., довіреність №150 від 23.12.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ТехНова» про стягнення 2 045 321, 05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасність здійснення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ за договором №2/01-РЕ від 23.01.2012 року купівлі-продажу природного газу від 23.01.2012 року, у зв'язку з чим нараховує на суму заборгованості 1 669 108,40 грн пені, 359 718,12 грн.- 3 % річних та 16 494,53 грн - інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що у зв'язку з укладенням сторонами 05.12.2012 року договору №522/517з про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, сторони фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором №2/01-РЕ від 23.01.2012 року, а відтак відповідач не прострочив оплату згідно даного договору, що відповідно виключає можливість нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 19.06.2015 року надіслало апеляційну скаргу №14/7-667 від 19.06.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 та прийняти нове рішення, за яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ТехНова» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1 669 108,40 грн - пені, 359 718,12 грн- 3 % річних та 16 494,53 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2015 року апеляційну скаргу №14/7-667 від 19.06.2015 року Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 27.07.2015 року.

27.07.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив №525 від 23.07.2015 року (вх. №09-11/13528/15) на апеляційну скаргу позивача, в якому товариство з обмеженою відповідальністю фірми «ТехНова» стверджує про правомірність та обґрунтованість висновків Господарського суду міста Києва, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні 27.07.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 27.07.2015 року представник відповідача у справі заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

23.01.2012 року між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець за договором, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «ТехНова» (покупець за договором, відповідач у справі) укладений договір №2/01-ТЕ купівлі-продажу природного газу (а.с. 13-21), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач протягом січня - червня 2012 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 62 963 690,76 грн, що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2012 б/н за січень на суму 21510517,34 грн.; від 29.02.2012 б/н за лютий на суму 19 332 238,96 грн.; від 31.03.2012 б/н за березень на суму 3646451,91 грн.; від 30.04.2012 б/н за квітень на суму 7155824,04 грн.; від 31.05.2012 б/н за травень на суму 5667382,79 грн.; від 30.06.2012 б/н за червень на суму 5651275,71 грн.(а.с. 22-27).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень (а.с. 60-117) відповідач сплатив вартість переданого протягом січня-червня 2012 року газу з порушенням строку, встановленого в договорі, у зв'язку з чим позивач нарахував на прострочену суму заборгованості 1 669 108,40 грн. пені (яка передбачена п. 7.3 договору), а також 359 718,12 грн. 3% річних, 16 494,53 грн інфляційних (згідно ст. 625 ЦК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, ст.. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 ЦК України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання» (ст. 2 Закону)

Статтею 8 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених Законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Положеннями ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» встановлено загальні засади формування тарифів на теплову енергію, згідно з якою тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

За ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» збитки теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів повністю відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України, які передбачають відповідні пільги.

Стаття 23 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» передбачає перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №517 «Про затвердження порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» від 11.06.2012.

05.12.2012 року відповідно до статті 23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року №517 «Про затвердження порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» між територіальним органом Казначейства у Чернігівській області, Головним фінансовим управлінням Чернігівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, товариством з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» (комунальний енергогенеруючий підрозділ «Чернігівська ТЕЦ»), публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укладено договір №522/517з про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - Договір № 522/517з а.с. 56-59).

Пунктом 8 договору № 522/517з сторони погодили, що ТОВ «ТехНова» перераховує на рахунок ПАТ НАК «Нафтогаз України» кошти у сумі 21 137 719,59 грн, у тому числі податок на додану вартість 3522953,27 грн, для погашення заборгованості за природний газ 2012 року згідно з Договором від 23.01.2012 року №2/01-ТЕ.

З метою виконання договору сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (пункти 11 (2), 16 Договору № 522/517з від 05.12.2012 року).

Таким чином, уклавши Договір № 522/517з від 05.12.2012 року сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором № 2/01-ТЕ від 23.01.2012 року.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.3 договору, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, визначених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором № 522/517з від 05.12.2012 року. Однак, як встановлено апеляційним господарським судом, ТОВ «ТехНова» у строки, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків, повністю розрахувалось з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за поставлений природний газ, що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи.

Враховуючи вищезазначене, строки виконання зобов'язань відповідачем було дотримано, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для нарахування пені та для застосування до відповідача відповідальності згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №9254/1230/14, від 25.03.2015 року у справі №924/1265/13, від 30.09.2014 року у справі №5011-35/1534-2012-42/553-2012 та ін.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 року у справі №910/10299/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/10299/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий