КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа№ 910/3283/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 03.08.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 (повний текст рішення складено 03.04.2015)

у справі №910/3283/15-г (суддя Лиськов М.О.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Інформаційні комп'ютерні системи»

до 1) Державної фіскальної служби України

2) Державної казначейської служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 343 713,11 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.04.2015 провадження у справі №910/3283/15-г в частині стягнення основного боргу на суму 342 586,80 грн. припинено. В іншій частині позов задоволено. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» 1 126,31 грн. - 3 % річних, 209,62 грн. - інфляційних втрат та 6 874,30 грн. - судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Державна фіскальна служба України звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г в частині задоволення позову ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою від 15.06.2015 Київським апеляційним господарським судом поновлено Державній фіскальній службі України строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/3283/15-г у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Державної фіскальної служби України, а рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г залишити без змін.

Представники позивача, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції повноважних представників не направили, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України, не скористалися. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка учасників судового процесу без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача, відповідача-2 та третьої особи.

Представник відповідача-1 брав участь у судовому засіданні, надавав пояснення й підтримував доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г скасувати в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» 1 126,31 грн. 3% річних, 209,62 грн. інфляційних витрат, 6 874,30 грн. судового збору та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухаши пояснення представника відповідача-2, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2014 між Державною фіскальною службою України (замовник) та ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» (виконавець) укладено договір №24 про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2014 році надати замовнику послуги щодо видання ліцензій на право користування програмним забезпеченням, код ДКПП 016:2010-58.29.5, а саме ліцензії на програмне забезпечення систем моніторингу мережевого обладнання відомчих та локальних мереж «SolarWinds» (далі - послуги), відповідно до специфікації, що є невідємною частиною даного договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 3.1 вартість послуг за даним договором складає 342 586,80 грн. в т.ч. ПДВ (20%) 57 097,80 грн. згідно з акцептованою пропозицією конкурсних торгів та специфікацією, що є невідємною частиною даного договору. Джерелом фінансування витрат за договором є загальний фонд Державного бюджету України, КПКВ 3301010, КЕКВ 2240.

Згідно п. 4.1 та п. 4.2 договору розрахунки здійснюються шляхом банківського переводу замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок замовника на зазначені цілі на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг. До рахунка на оплату послуг додаються: акт наданих послуг.

Пунктами 4.3 та 4.4 договору визначено, що розрахунки за надані послуги здійснюються за умови наявності коштів на реєстраційному рахунку замовника. Оплата здійснюється з урахуванням фінансового ресурсу Єдиного казначейського рахунку.

В свою чергу замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (п.7.1.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками і діє до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків послуг - до повного виконання.

На виконання умов договору ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» були надані Державній фіскальній службі України послуги на загальну суму 342 586,80 грн., що підтверджується актом надання послуг б/н від 19.11.2014 до договору №24 від 28.10.2014 щодо видання ліцензій на право користування програмним забезпеченням, а саме ліцензії на програмне забезпечення систем моніторингу мереживого обладнання відомчих та локальних мереж «SolarWinds». Загальна вартість наданих послуг за даним актом складає 342 586,80 грн.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором, позивач звертався до відповідача з листом про визнання та виконання грошових зобов'язань (лист вих. №18299 від 22.012.12.2014). Даний лист був отриманий відповідачем 18.12.2014, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа №512, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.25).

Однак, відповідач не здійснив оплату боргу, а лише повідомив, що бюджетні фінансові зобов'язання на підставі акту наданих послуг, надісланого ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи», зареєстровані та взяті на облік Державною казначейською службою України 19.11.2014 (платіжне доручення №494 від 27.11.2014 на загальну суму 342 586,80 грн. Станом на січень 2015 казначейством не проведено оплату зареєстрованих фінансових зобов'язань ДФС України за наявності відкритих асигнувань (лист №222/6/99-99-05-01-01-15 від 12.01.2015).

У зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором, у лютому 2015 ПрАТ «Інформаційні комп'ютерні системи» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення боргу у розмірі 343 713,11 грн. за договором про надання послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки за договором про надання послуг №24 від 28.10.2014, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 343 713,11 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Державної фіскальної служби 1 126,31 грн. - 3% річних, 209,62 грн. інфляційних втрат, 6 874,30 грн. судового збору є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в частині стягнення основного боргу у розмірі 342 586,80 грн. провадження у справі №910/3283/15-г підлягає припиненню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державної фіскальної служби України підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню частково з наступних підстав.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовґязок у семиденний строк від дня предґявлення вимоги, якщо обовґязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено основний борг в сумі 342 586,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №281 від 25.02.2015, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі №910/3283/15-г в частині стягнення основного боргу на суму 342 586,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач-1 зазначає, що підстави для сплати 3% річних за прострочення виконання зобов'язань відсутні, оскільки ДФС України є бюджетною установою та виконує виключно у межах відкритих бюджетних асигнувань і не можуть бути використані нею на власний розсуд.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Неоплата отриманого товару за відсутності бюджетних коштів у відповідача є необґрунтованою, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 № 11/446.

Враховуючи вище наведене, Київський апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних.

Київський апеляційний господарський суд провівши перерахунок 3% річних, дійшов висновку, що розрахунок який здійснено позивачем та перевірено господарським судом міста Києва, є арифметично вірним, законним та обґрунтованим, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 1 126,31 грн.

Крім того, рішенням господарського суду міста Києва від 01.04.2015 також стягнуто з ДФС України інфляційні втрати у розмірі 209,62 грн. та 6 874,30 грн. судового збору.

Скаржник стверджує, суд першої інстанції всупереч ст. 83 Господарського процесуального кодексу України фактично вийшов за межі позовних вимог щодо стягнення сплати ДФС України суми інфляційних втрат у розмірі 209,62 грн., які не було заявлено позивачем до стягнення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з вимогою щодо стягнення основного боргу у сумі 342 586,80 грн. та 3 % річних у сумі 1 126,31 грн. Стосовно стягнення інфляційних втрат позивачем позовні вимоги не заявлялися, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в цій частині та помилково прийняв рішення про стягнення інфляційних втрат.

Таким чином, рішення господарського суду в частині стягнення з ДФС України інфляційних втрат у розмірі 209,62 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду - скасувати частково в частині стягнення з Державної фіскальної служби інфляційних втрат у розмірі 209,62 грн. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г про припинення провадження щодо стягнення основного боргу на суму 342 586, 80 грн. та стягнення 1 126,31 грн. - 3 % річних, залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г скасувати частково в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь приватного акціонерного товариства «Інформаційні комп'ютерні системи» 209,62 грн. інфляційних втрат.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 у справі №910/3283/15-г про припинення провадження щодо стягнення основного боргу на суму 342 586, 80 грн. та стягнення 1 126,31 грн. - 3 % річних, залишити без змін.

3. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, будинок, 8, ) на користь приватного акціонерного товариства «Інформаційні комп'ютерні системи» (03005, м. Київ, вулиця Смоленська, буд. 31-33, ) 6 874,30 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 913,50 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/3283/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук