ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

07.07.2015р. Справа № 917/1115/15

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", вул. Гоголя, 112, м.Миргород, Полтавська область, 37600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП-Сервер", вул.Гоголя, 110, м.Миргород, Полтавська область,37600

про стягнення 6471, 65 грн. (відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. канцелярії суду №10035 від 07.07.2015р.)

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники сторін:

від позивача: Омельницький С.Ю. дов. №33 від 25.052015р.

від відповідача: Захаров О.В. директор

Вороновський А.М. доруч. №15/07-70 від 06.07.2015р.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення забргованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 14.10.2010р.

На виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі представником ПрАТ "Миргородкурорт" подані додаткові докази по суті предмету спору (вх. канцелярії суду №9914 від 0307.2015р.). Суд подані докази прийняв, розглянув та залучив до матеріалів справи.

03.07.2015р. за вх. канцелярії суду №9924 від директора ТОВ "СП-Сервер" надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому він проти позовних вимог заперечує, посилаючись на повне погашення заборгованості за Договором. Суд поданий відзив прийняв, розлянув та залучив до матеріалів справи.

07.07.2015р. за вх. канцелярії суду №10035 від ПрАТ "Миргородкурорт" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, подана заява мотивована тим, що відповідач - ТОВ "СП-Сервер" здійснив оплату основної заборгованості в розмірі 8908,82 грн. та частково сплатив пеню в розмірі 1157,52 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача 6 471,65 грн. пені та витрат на сплату судового збору. Суд подану заяву прийняв, розглянув, задовольнив та залучив до матеріалів справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

14 жовтня 2010 року між відокремленим структурним підрозділом позивача - Філією приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" - "Багатогалузеве підприємство комунального господарства" і відповідачем було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі -Договор).

За умовами Договору, Енергопостачальна організація, в особі нашої філії, зобов'язалася постачати Споживачу - ТОВ "СП-СЕРВЕР" теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

29 грудня 2011 року рішенням Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 942 "Про погодження тарифів на централізоване теплопостачання, гаряче водопостачання, водовідведення, утримання житлового будинку і прибудинкової території ПрАТ "Миргородкурорт" було погоджено тариф на комунальні послуги по централізованому теплопостачанню. Даний тариф неодноразово переглядався, шляхом внесення відповідних змін до рішення. За період нарахування заборгованості вартість 1 Гкал теплової енергії становила 1406 грн. 40 коп. в тому числі ПДВ.

Розділом 6 договору встановлено порядок розрахунків, за основу якого взято здійснення авансових платежів за кожен розрахунковий період у сумі 100% вартості послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді.

ПрАТ "Миргородкурорт" свої зобов"язання за Договором виконало в овному обсязу, що підтверджується поданими рахунками та актами викнаних робіт.

За період з 1 січня 2015 року по 1 травня 2015 року ТОВ "СП-СЕРВЕР" має заборгованість перед ПрАТ "Миргородкурорт" по оплаті фактично наданих послуг, яка станом на 2 травня 2015 року становила 9408 грн. 82 коп. в т.ч. ПДВ., а саме:

- січень 2015 року - 3220,66 грн.;

- лютий 2015 року - 2798,74 грн.;

- березень 2015 року 2461,20 грн.;

- квітень 2015 року - 928,22 грн.

Вказана заборгованість підтверджується двостороньо підписаним Актом звірки на суму 9448,92 грн., підписаним стоонами Договору та скріплений печатками товариств.

12 травня 2015 року Відповідачу було вручено претензію №1, в якій зазначалося про порушення договірних зобов'язань з боку Споживача послуг і ставилася вимога про сплату боргу в розмірі 9408,82 грн.

18 травня 2015 року Відповідачем було оплачено частково борг в розмірі 500 грн. 00 коп.

Таким чином, на момент подачі позову до суду залишок боргу за надані послуги склала 8908, 82 грн.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.3. договору передбачена відповідальність Споживача за невчасне проведення розрахунків у формі пені в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

До позовної заяви відповідачем наданий розрахунок пені

1. Із суми за січень 2015 року 3220,66 грн., беручи до уваги рахунок на сплату коштів № 405 від 27.01.2015 року та акт № 405 від 31.01.2015 року, починаючи з 01.02.2015 року по 18.05.2015 року - 3446 грн. 11 коп.

2.Із суми боргу за січень з врахуванням часткової оплати (500 грн.), починаючи з 19.05.2015 року по 25.05.2015 року - 190 грн. 44 коп.

3.Із суми боргу за лютий 2015 року 2798,74 грн., беручи до уваги рахунок на сплату коштів № 448 від 26.02.2015 року та акт № 448 від 28.02.2015 року, починаючи з 01.03.2015 року по 25.05.2015 року - 2406грн. 91 коп.

4.Із суми боргу за березень 2015 року 2461,20 грн., беручи до уваги рахунок № 46 від 26.03.2015 року та акт № 46 від 31.03.2015 року, починаючи з 01.04.2015 року по 25.05.2015 року - 1353 грн. 66 коп.

5. Із суми боргу за квітень 2015 року 928,22грн., беручи до уваги рахунок на сплату коштів № 77 від 30.04.2015 року та акт № 77 30.04.2015 року, починаючи з 01.05.2015 року по 25.05.2015 року 9232 грн. 5 коп.

Всього позивачем нараховано пеню в розмірі 7629 грн. 17 коп.

Дослідивши розрахунок пені, який здійснено позивачем суд зазначає, що пеня нарахована позивачем по кожному місяцю поставки теплової енергії у вигляді гарячої води та підсумовується за весь період прострочення зобов'язання, згідно актів прийому передачі та розрахунку штрафних санкцій.

Отже, за порушення строків оплати за поставку теплової енергії у вигляді гарячої води протягом січня - квітня 2015 року, позивач правомірно нарахував пеню окремо за кожен місяць поставки в сумі 7629,17 грн. згідно розрахунку.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що ТОВ "СП-СЕРВЕР" сплачено заборгованість за Договором за січень, лютий, березень, квітень та надав суду копії платіжних доручень.

07.07.2015р. позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині основної заборгованості в розмірі 8908,82 грн. та пені в розмірі 1157,52 грн., в зв"язку зі сплатою відповідачем. Дослідивши матеріали справи та подані докази суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 8908,82 грн. та пені в розмірі 1157,52 грн.

Таким чином, на момент винесення рішення по суті до стягнення з ТОВ "СП-СЕРВЕР" на користь ПрАТ "Миргородкурорт" підлягає пеня в розмірі 6471,65 грн.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6471,65 грн. пені підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при пред'явленні даного позову судові витрати з оплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СП-Сервер" (вул.Гоголя, 110, м.Миргород, Полтавська область,37600, ) на користь Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" (вул. Гоголя, 112, м.Миргород, Полтавська область, 37600, ) пеню за Договором від 14.10.2010р. в розмірі 6471,65 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 14.07.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.