ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.07.2015 Справа № 905/62/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Златобанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м. Маріуполь

про стягнення 1 757 663,47 грн.

Представники сторін

від позивача: не з'явився

від відповідача: Косминін О.В. - за довіреністю

В судовому засіданні оголошувалась перерва

з 21.07.2015р. по 28.07.2015р.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Златобанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк», м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м. Маріуполь про стягнення 1 757 663,47 грн., в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 80 000,00 доларів США, заборгованість за відсотками в сумі 3 128,89 доларів США, заборгованість по сплаті пені в сумі 3 063,69 грн., штраф за неналежне виконання зобов'язань в сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов кредитного договору №243/27/13-KL від 04.09.2013р.

Ухвалою від 18.05.2015р. господарського суду Донецької області порушено провадження по справі №905/62/15.

Позивач в судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м. Маріуполь, у судових засіданнях та у відзиві на позовну заяву від 18.06.2015р., який надійшов до канцелярії суду 20.06.2015р. проти позову заперечує у повному обсязі, оскільки позивачем не надані заявки на отримання кредиту, у відповідності до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був встановлений мораторій на нарахування пені та штрафних санкцій на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями у період з 14.04.2014р. у зв'язку з чим позивач не мав права нараховувати пеню та штраф, підстав для дострокового стягнення всієї суми кредитної заборгованості не має, оскільки позивач не направляв на адресу відповідача вимог про дострокове стягнення боргу, крім того відповідач вважає, що розрахунок відсотків здійснений позивачем не вірно.

Від відповідача 07.07.2015р. через канцелярію суду надійшло клопотання від 06.07.2015р. про витребування у позивача оригіналів кредитного договору №243/27/13-KL від 04.09.2013р. з додатками, суд відмовляє у задоволенні означеного клопотання, оскільки в судовому засіданні 03.06.2015р. судом оглянутий оригінал кредитного договору №243/27/13-KL від 04.09.2013р., що підтверджується протоколом судового засідання від 03.06.2015р.

22.07.2015р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м. Маріуполь до канцелярії суду надійшло клопотання про витребування від позивача пояснень стосовно звернень відповідача про вирішення спору в добровільному порядку, витребування від позивача копії листів відповідей на звернення відповідача, поставити питання на день розгляду справи стосовно можливих рішень вирішення спору по обоюдному узгодженню сторін та можливого укладання мирової угоди або погашення боргу поручителями.

24.07.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання б/н від 22.07.2015р. про здійснення розгляду справи 28.07.2015р. без участі позивача, суд задовольняє дане клопотання.

Через канцелярію суду від відповідача 28.07.2015р. надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України та продовжувався на підставі ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в засіданні пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

04 вересня 2013р. між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (банк, кредитодавець) та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м. Маріуполь (позичальник) було укладено Кредитний договір №243/27/13-KL (кредитний договір).

За своєю правовою природою договір № 243/27/13-KL від 04.09.2013р. є кредитним договором, згідно якого, за приписами ст. 1054 Цивільного Кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій Національного банку України № 224-2 від 30.08.2012р. Публічне акціонерне товариство «Златобанк» має право на здійснення валютних операцій.

Згідно п.1.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного кредитним договором. Кредит може надаватись траншами. Грошові кошти за кредитною лінією надаються банком за заявками позичальника після їх акцепту банком.

Пунктом 1.3. кредитного договору встановлено, що максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 625 000,00 доларів США.

Пунктом 1.3. кредитного договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.10.2014р. встановлено, що максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 80 000,00 доларів США.

Згідно п.1.4 кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 від 03.09.2014р. кінцева дата повернення кредиту: не пізніше « 31» серпня 2015 року.

Зниження максимального ліміту кредитної лінії здійснюється згідно з наступним графіком: 01.11.2014р. - 80 000,00 доларів США, 30.06.2015р. - 60 000,00 доларів США, 31.07.2015р. - 30 000,00 доларів США; 31.08.2015р. - 0,00 (п. 1.4.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.10.2014р.).

Факт видачі кредиту підтверджується заявкою відповідача вих. № 06/09-2 від 06.09.2013р. на суму 490 000,00 доларів США, меморіальним ордером № 93447 від 06.09.2013р. на суму 490 000,00 доларів США та банківськими виписками. Таким чином, твердження відповідача про недоведеність позивачем факту видачі кредиту спростовується матеріалами справи.

Відповідно до п.1.5. кредитного договору, за користування кредитом позичальником сплачується проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, розмір встановлюється у розмірі - 14% річних.

Відповідно до п.1.5. кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 від 03.09.2014р., сторони збільшили розмір процентної до 16% річних.

Згідно п. 3.4.2. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому цим кредитним договором, згідно з умовами кредитного договору.

Пунктами 2.4, 2.5, 2.6., 2.6.1 кредитного договору передбачено, що сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитними коштами приймається місяць, рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 дням. День повернення кредиту до розрахунку не приймається. Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту. Якщо останній день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або сплатити проценти наступного робочого дня.

В пункті 3.1.4. кредитного договору встановлено, що кредитодавець має право відмовитись від подальшого кредитування позичальника частково або у повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитом та неустойки/штрафів (за їх наявності) у разі настання та/або існування хоча б однієї з таких обставин, в т.ч. у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов'язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив своєчасну сплату нарахованих відсотків за лютий, березень, квітень 2015р.

З огляду невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №243/27/13-KL від 04.09.2013р. щодо сплати відсотків позивач звернувся до суду з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом в сумі 80 000,00 доларів США та заборгованості за процентами в сумі 3 128,89 доларів США, заборгованості по сплаті пені в сумі 3 063,69 грн., штраф за неналежне виконання зобов'язань в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначалось вище, відповідно до умов кредитного договору позивач має право вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі дострокового повернення), сплати процентів за весь строк користування кредитними коштами у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов'язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов (п.3.1.4 кредитного договору), а відповідач зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання обставин, за яких банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі у випадку настання несприятливих обставин/подій (п.3.4.3 кредитного договору); достроково повернути кредит та сплатити проценти на вимогу позивача у випадку передбачених цим кредитним договором (п. 3.4.10 кредитного договору).

За думкою суду термін «вимога» є більш широким, ніж «позов», ці поняття не є тотожними, при цьому подача позову до суду не є по своєї суті вимогою.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно умов кредитного договору, сторонами не визначений строк виконання відповідачем дострокового повернення кредиту у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов'язань, таким чином, у відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України строк дострокового повернення кредиту має бути встановлений шляхом пред'явлення вимоги, при цьому боржник повинен виконати свій обов'язок повернути кредит достроково у повному обсязі у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Позивачем до матеріалів справи надана копія листа-вимоги банка до відповідача від 20.04.2015р. №1352 про дострокове погашення протягом 10 календарних днів з моменту відправлення листа всієї суми заборгованості за кредитним договором. Однак доказів направлення листа-вимоги відповідачу суду не представлено. Одночасно суд зауважує, що на час підготування позивачем листа-вимоги місцезнаходженням відповідача є місто Маріуполь, що підтверджується статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», затвердженим протоколом № 1 Загальних зборів учасників від 28.01.2015р. та зареєстрованим 02.02.2015р., та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців датованою 04.02.2015р., при цьому доказів неможливості направлення на юридичну адресу відповідача поштових відправлень суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами направлення на адресу відповідача вимоги про дострокове повернення кредиту.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту не настав, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 80 000,00доларів США.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивач доводить банківськими виписками, що заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками за користування кредитом за лютий-квітень 2015р. складає 3 128,89 доларів США.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивач не вірно здійснив нарахування відсотків та надав суду контррозрахунок відсотків за кредитним договором.

Суд самостійно здійснив нарахування відсотків за спірний період дійшов висновку, що контрозрахунок відсотків здійснений відповідачем не вірно, оскільки відповідно до п.2.4 кредитного договору, при розрахунку відсотків за користування кредитними коштами приймається рік, рівний 360 дням, всупереч вказаного пункту відповідач нараховує відсотки за користування кредитом із використанням 365 днів на рік.

Відповідачем до прийняття судового рішення не надано доказів погашення заборгованості за відсотками, у результаті чого господарський суд робить висновок, що сплату цих сум заборгованості не здійснено до теперішнього часу.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 3 128,89 доларів США є обґрунтованими, доведеними належними доказами та підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період з 17.11.2014р. по 30.04.2015р. в сумі 3 063,69 грн. та штраф за неналежне виконання зобов'язань щодо сплати відсотків в сумі 5000,00 грн.

Згідно пункту 4.1. кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати кредиту та/або процентів до моменту фактичного погашення заборгованості. За згодою сторін розрахунок пені здійснювався із застосуванням умовної кількості днів у році - 360.

У відповідності до п. 4.3 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 03.09.2014р., за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим договором, передбачених п. 3.4 (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), банк має стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог щодо стягнення пені та штрафу з посиланням на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Кредитним договором № 243/27/13-KL від 04.09.2013р. визначено, що основний борг - це сума грошових коштів, наданих банком боржнику у формі кредитної лінії, тобто сума кредиту.

У відповідності до ст.ст. 534, 554 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про іпотеку», ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», законодавець визначає, що основна сума заборгованості та відсотки є різними правовими поняттями.

Таким чином, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює мораторій на нарахування пені та штрафів на несвоєчасно сплачені кредитні кошти, а не на нараховані та несплачені відсотки, а відповідно доводи відповідача, що позивачем неправомірно нараховані пеня та штраф за несвоєчасну сплату відповідачем відсотків є помилковими.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

У відповідності до п. 8.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги.

Сторони домовились, що банк не застосовуватиме пеню за несвоєчасну оплату відсотків за жовтень 2014року у разі їх сплати в термін до 21.11.2014р. (п. 2 договору від 07.11.2014р. про внесення змін до кредитного договору). Оскільки відповідач сплатив відсотки за жовтень 2014р. 20.11.2014р., правових підстав для нарахування пені за несвоєчасну сплату відсотків за жовтень не має.

Крім того, п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, однак, позивач здійснював нарахування пені і в день фактичної оплати - 26.12.2014р., 09.01.2015р.

Здійснивши розрахунок пені у відповідності до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 2 930,56 грн.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року у справі № 06/5026/1052/2011 та у постанові Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням умов договору та норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що заявлена сума штрафу у розмірі 5000,00 грн. за неналежне виконання умов кредитного договору є вірною та підлягає задоволенню у повному обсязі.

22.07.2015р. до канцелярії суду надійшло клопотання про витребування від позивача пояснень стосовно звернень відповідача про вирішення спору в добровільному порядку, витребування від позивача копії листів відповідей на звернення відповідача, поставити питання на день розгляду справи стосовно можливих рішень вирішення спору за обоюдному узгодженню сторін та можливого укладання мирової угоди або погашення боргу поручителями, суд відмовляє у задоволенні означеного клопотання у зв'язку з безпідставністю, оскільки для розгляду даної справи означені у клопотанні документи не є потрібними.

Через канцелярію суду від відповідача 28.07.2015р. надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Згідно з ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006р. № 01-8/2651 "Про деякі питання призначення судових експертиз", судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Оскільки суд самостійно здійснив розрахунок відсотків та пені, тому підстав для призначення судової експертизи не має. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30, яким вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначити уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Златобанк».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що відповідач не звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам та стягується в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 47, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Златобанк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Златобанк», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м.Маріуполь задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (87525, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ) заборгованість за процентами в сумі 3 128,89 доларів США, пеню в сумі 2 930,56 грн., штраф за неналежне виконання зобов'язань в сумі 5000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (87525, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Бахчиванджи, буд. 2, ) в дохід Державного бюджету України 1475,68 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 28.07.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення буде складено та підписано 03.08.2015р.

Суддя Г.Є. Курило

Повний текст рішення підписано 03.08.2015р.