Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" серпня 2015 р. Справа № 906/815/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Рум'янцев О.В., довіреність від 31.07.2015 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (м.Київ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

про стягнення 8743,38 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (м.Київ) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про стягнення 8743,38 грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.06.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/815/15, розгляд справи призначено на 02.07.2015р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

16.06.2015р. на адресу суду повернулася неврученою ухвала господарського суду Житомирської області від 05.06.2015р. по справі № 906/815/15, яка направлялася на адресу відповідача (АДРЕСА_1) з відміткою поштового відділення щодо причин повернення: "за закінченням терміну зберігання".

02.07.2015р. через діловодну службу суду від позивача надійшла довідка про заборгованість відповідача станом на 01.07.2015р. (вих.№50 від 01.07.2015р.). Вказана довідка судом долучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні 02.07.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Зважаючи на неявку представника відповідача, для надання відповідачу можливості реалізувати принцип змагальності, забезпечення участі в судовому засіданні, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, враховуючи також необхідність подання додаткових доказів, господарський суд відклав розгляд справи на 03.08.2015р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. За усним клопотанням представника позивача до матеріалів справи долучено довідку про заборгованість відповідача станом на 03.08.2015р. та копію статуту ТОВ "Баядера Логістик". Відповідно до довідки про стан заборгованості (вх.№10312/15) сума основного боргу відповідача перед позивачем не змінилась та становить 4996,26 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, про причини неявки в суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про направлення ухвали суду від 02.07.2015р. про відкладення розгляду справи №906/815/15 на 03.08.2015р. свідчить реєстр Ф103 на відправку рекомендованої кореспонденції господарського суду Житомирської області та список №2659 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів за 09.07.2015р.

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно з ч.4 ст.17 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо фізичної особи-підприємця, у тому числі її місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як зазначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте, своїм правом приймати участь в судовому засіданні підприємець ОСОБА_2 не скористалась.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на викладене, враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обов'язковою, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 03.08.2015р. без участі представника відповідача, за наявними матеріалами справи відповідно до ст.75 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Заслухавши пояснення присутнього представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (як постачальником) та підприємцем ОСОБА_2 (як покупцем) укладено договір поставки №1736 від 03.06.2014 р. (а.с.8-9).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити алкогольну продукцію (напої) та товари народного споживання (товар) на умовах, визначених в цьому договорі.

Згідно з п.1.2. договору, найменування, асортимент та кількість товару визначаються у видаткових накладних, які складаються сторонами при прийманні-передачі кожної партії товару.

Партією товару вважається найменування, кількість та асортимент товару, зазначені в одній видатковій накладній (п.1.3. договору).

У відповідності до п.6.3. договору, оформлення приймання-передачі товару здійснюється шляхом підписання представниками сторін видаткових накладних і/або інших товаросупроводжувальних документів.

Відповідно до розділу 2 договору (п.2.1. - п.2.3.) встановлено, що ціна кожної одиниці товару визначається постачальником та вказується у видаткових накладних. Вартість однієї партії товару являє собою вартість товару, зазначену у видатковій накладній, за якою ця партія поставляється. Загальна сума договору складається із сум всіх видаткових накладних, складених відповідно до цього договору.

Згідно з п.3.6. договору, датою поставки партії товару є дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної або іншого товаросупроводжувального документу, який був пред'явлений до підпису під час приймання-передачі товару.

Відповідно до п.4.1. договору, розрахунки за товар здійснюються за кожною поставленою партією товару шляхом оплати покупцем вартості партії товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки такої партії.

Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника або в іншій формі та спосіб (порядку), що не заборонені чинним законодавством України, за умови попереднього погодження форми і способу розрахунку з постачальником (п.4.2. договору).

При цьому, пунктом 4.4. договору визначено, що днем оплати є день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п.4.5. договору, постачальник має право без згоди покупця та незалежно від призначення платежу зараховувати кошти, які покупець перерахував за отриману продукцію в рахунок погашення боргу за накладними на продукцію, яка була поставлена раніше.

Відповідно до п.10.2. договору, договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017 р., а відносно грошових зобов'язань - до повного їх виконання.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 629 цього ж кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов договору поставки №1736 від 03.06.2014р. позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, поставивши відповідачу в березні 2015 року товар за видатковими накладними (а.с.10-13):

- №10630/9568 від 19.03.2015 р. на суму 2421,66 грн.,

- №10948/9940 від 21.03.2015 р. на суму 1105,56 грн.,

- №11345/10274 від 25.03.2015р. на суму 1469,04грн., на загальну суму 4996,26грн.

Як уже зазначалось, відповідно до п.4.1. договору, розрахунки за поставлений товар відповідач зобов'язаний був здійснити протягом 14 календарних днів з дати поставки партії товару.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару належним чином відповідно до умов договору не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем за поставлений згідно вищевказаних накладних товар в сумі 4996,26грн.

Відповідно до наявних у справі доказів, станом на день розгляду справи вказана заборгованість не погашена і становить 4996,26грн.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Водночас, доказів погашення існуючої суми заборгованості відповідачем суду до справи не надано.

Таким чином, аналіз наведених норм права та встановлених обставин справи свідчить про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача 4996,26 грн. заборгованості; позов в цій частині слід задоволити.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 157,00 грн. 24% річних, 2498,13 грн. штрафу, 392,52 грн. пені та 699,47 грн. інфляційних. З приводу даних вимог суд враховує наступне.

Згідно з встановленими обставинами справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №1736 від 03.06.2014р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В пункті 7.2.1. договору сторонами було встановлено, що за несвоєчасну оплату товару покупець додатково сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу за весь час, а також, 24% річних від суми заборгованості.

У відповідності до п.7.2.2. договору, у разі, якщо заборгованість не буде погашено протягом 10 днів з дати її виникнення, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 50% від суми поставки, строк розрахунків по якій було порушено.

Враховуючи викладене, нарахування пені на суму заборгованості за поставлений відповідачу товар за визначений позивачем період прострочення оплати (розрахунок заборгованості, а.с.7, на звороті) є підставним. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд встановив, що позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення 392,52 грн. пені, а тому позов в цій частині слід задоволити. Повністю обґрунтованим, таким, що відповідає умовам договору і обставинам справи є також нарахування позивачем та заявлення до стягнення 2498,13 грн. штрафу, що складає 50% від вартості товару, зобов'язання з оплати якого було прострочено відповідачем більше ніж на 10 днів.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, як уже зазначалось, в пункті 7.2.1. договору сторони обумовили інший, ніж зазначено в статті 625 ЦК України, розмір процентів річних, а саме, 24% річних від суми заборгованості, можливість чого прямо передбачена вказаною нормою закону.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення з відповідача нарахувань 157,00грн. 24% річних та 699,47 грн. інфляційних за допущені відповідачем періоди прострочення оплати (розрахунок, а.с.7-8), суд встановив правомірність вказаних нарахувань; позов в частині стягнення 157,00грн. 24% річних та 699,47 грн. інфляційних підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані можуть встановлюватись письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників та інших осіб, що беруть участь у судовому засіданні.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку, відповідачем не спростовано обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та які підтверджені належними і допустимими доказами, поданими до справи.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та задовольняються судом у повному обсязі: стягненню з відповідача підлягає 4996,26грн. заборгованості, 157,00грн. 24% річних, 2498,13 грн. штрафу, 392,52 грн. пені та 699,47 грн. інфляційних.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до приписів ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (02088, м.Київ, вул.Леніна, буд.42, ідентифікаційний код 35871504):

- 4996,26 грн. заборгованості,

- 157,00 грн. 24% річних,

- 2498,13 грн. штрафу,

- 392,52 грн. пені,

- 699,47 грн. інфляційних,

- 1827,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.08.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2, 3 - сторонам (реком.)