ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р.Справа № 923/446/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Журавльова О.О., Шевченко В.В.,

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Корсун Р.А. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт»

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.05.2015

по справі № 923/446/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт»

до Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія»

про стягнення 115 849,25 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 28.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» (далі - ТОВ «Металпромекспорт», позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» (далі - ПАТ «Таврійська будівельна компанія», відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки №06/1114 від 06.11.2014 року у розмірі 115 849,25 грн., з яких 107 422,50 грн. - осново боргу, 8 426,75 грн. - пені та 2 316,99 грн. - витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Позов обґрунтований тим, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 237 600,00 грн., проте відповідач розрахувався за товар частково, у зв'язку з чим порушив умов договору укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.05.2015 у задоволенні позову ТОВ «Металпромекспорт» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факт поставки товару відповідачеві визначеного відповідно до укладеного договору поставки № 06/1114 від 06.11.2014.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ТОВ «Металпромекспорт» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач вважає рішення безпідставним, необґрунтованим, винесеним без повного з'ясування обставин, що мають значення у справі з порушенням норм матеріального права.

27.07.2015 до канцелярії Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «Таврійська будівельна компанія» зазначило, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, посилаючись у рішенні саме на первинні документи як належні докази, а не переписку посадових осіб підприємств. Твердження апелянта, що суд першої інстанції встановив факт поставки і це не заперечується відповідачем, є надуманим і безпідставним.

Представник позивача в судове засідання 28.07.2015 не з'явився, та не скористався своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 24.06.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Проте, така неявка представника позивача не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 24.06.2015 у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.07.2015 надав пояснення в яких просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів, встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2014 року між ПАТ «Таврійська будівельна компанія» (покупець) та ТОВ «Металпромекспорт» (продавець) було укладено договір поставки №06/1114, за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, в асортименті, по цінам та у кількості, вказаних в Специфікаціях (Додатках) до Договору. Продавець постачає товар протягом строку дії даного договору в узгодженому з покупцем порядку. За взаємною згодою сторін, в процесі виконання даного договору можуть бути зміненні конкретні умови: асортимент, ціна, строки поставки, умови відвантаження товару і/або інші умови, зафіксовані у додатках до даного договору. Будь-яка зміна і/або доповнення до договору, набирає чинності та стає невід'ємною частиною Договору, тільки після оформлення його належним чином та підписання уповноваженими представниками сторін (п. п. 1.1. -1.3. Договору).

Тобто, умовами договору поставки №06/1114 від 06.11.2014 не передбачено будь-якої усної домовленості сторін, зокрема і щодо змінити термінів оплати товару.

Так, пунктом 5.2. договору встановлено, що розрахунки покупця з продавцем проводяться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів у національній валюті України в розмірі 100% передоплати згідно виставлених рахунків - фактур.

Кожна партія товару, поставляється покупцеві на умовах, погоджених у специфікаціях до даної партії товару. Товар поставляється залізничним транспортом. Датою поставки вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній квитанції (залізничної накладної), яка свідчить про приймання вантажу до відправки (п.п. 3.1. -3.3. договору).

Пунктом 6.1. договору узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати партії товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати партії товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015 року (п. 9.3. договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було поставлено вугілля марки АКО, фракції 25-60мм., що підтверджується залізничними накладними №48710529 від 27.12.2014, вагон №66604844, вагою 51,05 тон та №48767907 від 30.12.2014, вагон № 66034661, вагою 45,85 тон.

За поставку зазначеного товару позивачем були виставлені відповідачу рахунки: №141 від 30.12.2014 року на суму 116 917,50 грн. (дана сума була відкорегована позивачем на 9 495,00 грн. та відповідно до податкової накладної №28 від 30.12.2014 остаточна сума до сплати становить 107 422,50 грн. (а.с.59)) (а.с. 18), № 140 від 27.12.2014 року на суму 130 177,50 грн. (а.с. 16).

Також, з матеріалі справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором поставки вугілля, а саме ТОВ «Металпромекспорт» передало у власність ПАТ «Таврійська будівельна компанія» товар, а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями видаткових накладних, а саме: №132 від 27.12.2014 року та № 133 від 30.12.2014 року

Дослідивши наявні в матеріалах справи вищевказані видаткові накладні, які були підписані без зауважень і претензій та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що позивач дійсно поставив відповідачу товар, а відповідач отримав цей товар.

Зазначені первісні бухгалтерські документи безумовно підтверджують факт поставки і приймання товару позивачем покупцю (відповідачу).

Відповідно до платіжного доручення №10335 від 23.01.2015 (призначення платежу рах. 140 від 27.12.2014 року) відповідач частково розрахувався за поставлений товар в розмірі 130 177,50 грн., отже даний факт також підтверджує отримання товару відповідачем (а.с. 20).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, місцевий суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 107 422,50 грн., оскільки дана сума є обґрунтованою.

Відмовляючи у задоволенні позову господарський суд зазначив, що в залізничних накладних №48710529 від 27.12.2014 та № 48768907 від 30.12.2014 зазначено відправником товару ТОВ «Альтер Групп», що суперечить умовам договору поставки №06/1114 від 06.11.2014.

Проте, судова колегія не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки між ТОВ «Альтер Групп» та ТОВ «Металпромекспорт» існують договірні відносини відповідно до договору №05/1114 від 05.06.2014 року, пунктом 3.11., якого передбачений перехід права власності на товар при виконанні умов поставки. Крім цього, відповідно до специфікації №2 від 01.12.2014 року до договору №05/1114 від 05.06.2014 року ТОВ «Альтер Групп» та ТОВ «Металпромекспорт» узгодили, що товар який позивач купує у ТОВ «Альтер Групп» надсилається вантажоодержувачу ПАТ «Таврійська будівельна компанія».

Також, факт отримання товару від позивача, відповідач підтвердив у адресованій саме ТОВ «Металпромекспорт» претензії № 1У вих. №50/08 від 30.01.2015 року, з тексту якої вбачається, що відповідно до договору №06/1114 від 06.11.2014 року укладеного між позивачем та відповідачем, 09.01.2015 року два вагони вугілля марки АКО, фракції 25-60мм за залізничними накладними №48710529 від 27.12.2014 року, вагон №66604844, вагою 51 тона 50 кг та № 48768907 від 30.12.2014 року, вагон №66034661, вагою 45 тон 850 кг. прибули на ст. Херсон, Одеської залізничної дороги. Далі претензія містить відомості, що відповідач прийняв товар та склав акт№1 від 09.01.2015 року щодо якості отриманої продукції.

Так, частиною 1 ст. 35 ГПК передбачено можливість звільнення від доказування перед судом обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У застосуванні відповідної норми необхідно враховувати таке.

Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу:

- в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо;

- в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі.

Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного.

У відзиві як на позовну заяву так і апеляційну скаргу, ПАТ «Таврійська будівельна компанія» зазначає, що у видатковій накладній №133 від 30.12.2014 року відсутні передбачені законодавством обов'язкові реквізити - не зазначено посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції від імені відповідача, невідомо коли дана накладна підписана сторонами, у зв'язку з чим, дана видаткова накладна не може бути належним доказом поставки, оскільки складена з порушенням норм законодавства. Однак, судова колегія не погоджується з вищевказаним доводами відповідача, адже видаткова накладна №132 від 27.12.2014 року також не містить посаду та прізвище особи відповідальної за здійснення операції від імені відповідача, проте ПАТ «Таврійська будівельна компанія» визнало дану видаткову накладну та сплатило за нею суму боргу в розмірі 130 177,50 грн. (платіжне доручення №10335 від 23.01.2015). Крім цього, обидві видаткові накладні від 27.12.2014 року та 30.12.2014 скріплені печаткою відповідача, матеріали справи не містять доказів звернення останнього до правоохоронних органів із заявою про втрату або крадіжку печатки оскільки відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Зазначене обумовлює презумпцію, в силу якої печатка на будь-якому документі вважається поставленою з відома її керівника.

Щодо стягнення з відповідача суми пені, то судова колегія встановила наступне.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.6.1. договору. При цьому, перевіривши за допомогою системи «Ліга закон» розрахунки позивача щодо розміру пені, судова колегія встановила, що сума пені, за вказаний період перевищує суму пені, заявлену до стягнення позивачем. Проте, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право - відповідно до ст. 22 ГПК України - належить виключно позивачу, суд не виходить за межі позовних вимог та приймає заявлену позивачем суму пені в розмірі 8 426,75 грн.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що господарським судом не надано належної оцінки всім зазначеним вище обставинам, що призвело до прийняття невірного рішення, у зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задовольню, а рішення господарського суду скасуванню.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 19.05.2015 - скасувати.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» - задовольнити в повному обсязі.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Металпромекспорт» 107 422,50 грн. суму основного боргу, 8 426,75 грн. - пені та понесених витрат на сплату судового збору за подання позову в розмірі 2 316,99 грн.

5. Зобов'язати господарський суд Херсонської області видати відповідні накази з зазначенням повних та необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Журавльов О.О.

Шевченко В.В.