ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р.Справа № 922/2997/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Санепідсервіс", м. Харків
до Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України", м. Харків 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна санітарно-епідеміологічна служба України, м. Київ
про спонукання укласти договір
за участю представників сторін:

позивача - Кривонос К.А., директор;

відповідача - Білоконь Н.М., дов №1.5/1674 від 28.05.15 р.;

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Санепідсервіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить спонукати Державну установу "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (відповідач) до укладення з Комунальним підприємством "Санепідсервіс" договору оренди окремого індивідуально визначеного майна згідно із переліком, який є додатком до проекту договору оренди окремого індивідуально визначеного майна. Судовий збір позивач просить стягнути з відповідача.

29.05.15 р. відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що керівник Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" має право укладати договори оренди лише у порядку, визначеному законодавством і з письмового дозволу органу управління. Крім того, відповідач зауважив, що саме Держсанепідслужба України, як орган, уповноважений управляти державним майном, здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням майна відповідача, виявляє державне майно, яке тимчасово не використовується, вносить пропозиції щодо умов його подальшого використання, надає письмову згоду на оренду майна відповідача і пропозиції щодо умов договору оренди з метою забезпечення ефективного використання орендованого майна.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.15 р., за клопотанням позивача, строк розгляду справи продовжено по 30.07.15 р.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 28.07.15 р. по 30.07.15 р., для надання сторонами додаткових документів.

Позивач в судовому засіданні 30.07.15 р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.07.15 р. підтримав відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання 30.07.15 р. не з'явився, 16.06.15 р. через канцелярію надав письмові пояснення, в яких зазначив, що перед укладенням (підписанням орендодавцем) договору оренди майна, такий договір має бути письмово погоджено із Держсанепідемслужбою України та просив проводити розгляд справи за його відсутності на підставі наданих матеріалів.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

08.01.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір зберігання (а.с. 25, 2-й том) (далі - "договір зберігання"). Зазначений договір був укладений з метою схоронності державного окремо індивідуально визначеного майна, перелік та кількість якого визначені у додатку 1 до договору, який є невід'ємною частиною договору, в належному технічному стані, недопущення його псування та розграбування. Предметом договору є безоплатне збереження зберігачем майна до моменту припинення дії договору.

Поклажодавцем за договором зберігання був відповідач - Державна установа "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", зберігачем - Комунальне підприємство "Санепідсервіс".

Цей договір укладено строком на один рік з 08.01.2014 р. по 07.01.2015 р. (п. 5.2 договору зберігання).

12.11.2014 позивач звернувся до відповідача з листом вих. №6343 (а.с. 15, 1-й том) з ініціативою щодо укладання договору оренди державного майна з проектом договору оренди та іншими документам, керуючись ст.ст. 6, 7 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон).

Суд, зазначає, що майно, надане відповідачем за договором зберігання є тотожним майну, проект договору оренди якого був направлений відповідачу.

За результатами розгляду заяви, відповідачем було повідомлено позивача листом від 21.11.2014 вих. 1.5/8062 (а.с. 16, 1-й том) про надання не в повному обсязі документів, перелік яких визначено пунктом 3 переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладання договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.02.20136 №201 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.03.2013 №346/22878 (далі - Перелік).

Після чого, 25.12.2014 вх.№4470 на адресу відповідача від позивача надійшов лист від 22.12.2014 вих.№6983 з заявою від 22.12.2014 вих. №6982 (а.с. 17-18, 1-й том), якою позивач запропонував відповідачу укласти договір оренди окремого індивідуально визначеного державного майна, яке знаходиться на балансі відповідача, з проектом договору оренди та іншими документами визначеними Переліком.

Листом від 26.12.2014 №1.5/8997 відповідач направив отримані від позивача документи до органу управління майном - Державної санітарно-епідеміологічної служби України для розгляду, відповідно до п.п.5.6.1 п. 5.6 розділу 5 Статуту відповідача, для вирішення питання доцільності передачі майна в оренду та надання письмового дозволу на укладання договору, про що, було повідомлено позивача листом від 26.12.2014 №1.5/8998 (а.с. 20, 1-й том).

Оскільки, відповідач не отримав письмової згоди Державної санітарно-епідеміологічної служби України, то листом від 13.02.2015 №1.5/1134 (а.с. 14, 1-й том) було повідомлено позивача, що їх пропозиція про укладання договору оренди окремого індивідуально визначеного державного майна, яке знаходиться на балансі відповідача, відхилена. Також, було вказано, що відповідач має нагальну потребу в лабораторному обладнанні з урахуванням збільшення кількості лабораторій Держсанепідслужби України та доручення т.в.о. Голови Держсанепідслужби України від 04.02.2015 р. щодо проведення лабораторних досліджень для потреб держсанепіднагляду Луганської та Донецької областей.

Позивач, в свою чергу, вважає відмову відповідача від укладення спірного договору незаконною, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до господарського суду Харківської області.

В той же час, у грудні 2014 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі 1-го позивача - Державної санітарно-епідеміологічної служби України та 2-го позивача - Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд розірвати договір зберігання, укладений 08.01.2014р. між Державною установою "Харківський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України" та Комунальним підприємством "Санепідсервіс" та зобов'язати Комунальне підприємство "Санепідсервіс" повернути поклажедавцеві за договором зберігання від 08.01.2014р. державне окремо індивідуально визначене майно, перелік, кількість та вартість якого визначені у додатку № 1 до договору у стані не гіршому, як на момент передачі у власність держави в особі балансоутримувача - Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України", про що скласти акт прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі №922/5511/14 позов задоволено частково. Зобов'язано КП "Санепідсервіс" повернути ДУ "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" за договором зберігання від 08 січня 2014 року державне окремо індивідуально визначене майно, перелік, кількість та вартість якого визначені у додатку №1 до договору, у стані не гіршому, як на момент передачі у власність держави в особі балансоутримувача - ДУ "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі №922/5511/14 було залишено без змін.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вказано у ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До договорів найму (оренди) застосовуються положення частини третьої статті 179 та частини першої статті 187 ГК України, за змістом яких спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Порядок укладення договорів оренди державного та комунального майна регулюється статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника (п. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Таким чином, необхідною умовою укладання договору оренди державного та комунального майна є погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном.

Не надання органом, уповноваженим управляти відповідним майном, згоди на укладення договору оренди є підставою для відмови в укладенні договору оренди (абз.11 п. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

В той же час, якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим (абз.4 п. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до Статуту Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (а.с. 59-69, 1-й том)(далі - Статут), відповідач є санітарно-профілактичним закладом охорони здоров'я, його засновником органом управління є Державна санітарно - епідеміологічна служба України (далі - Орган управління). Відповідач є юридичною особою публічного права та бюджетною неприбутковою організацією, яка повністю фінансується з Державного бюджету (пункти 1.1., 1.2, 3.1, 3.3 Статуту).

Відповідача очолює директор, який призначається на посаду і звільняється з посади Органом управління, а строк найму, права, обов'язки і відповідальність директора Відповідача визначаються контрактом (п.6.2. Статуту).

Майно відповідача є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, відповідач користується та розпоряджається майном відповідно до законодавства (п. 5.3. Статуту).

Нерухоме майно та інше окреме індивідуально визначене майно (далі - державне майно) було закріплено Держсанепідслужбою України за відповідачем на праві оперативного управління наказом Держсанепідслужби України від 06.03.2013 №41 (а.с. 81, 1-й том).

Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження майном. Від імені та в інтересах держави право власності здійснюють відповідні органи державної влади (частина друга статті 326 ЦК).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ГК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Вищевказані норми законодавства повністю кореспондуються з положеннями закріпленими в Статуті та контракті (а.с. 71-79, 1-й том), укладеному з керівником відповідача.

Так, Орган управління, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого відповідачу, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб (п.7.1 Статуту).

Також, Орган управління здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням майна і коштів відповідача, виявляє державне майно, яке тимчасово не використовується, вносить пропозиції щодо умов його подальшого використання та надає згоду на оренду майна відповідача і пропозиції щодо умов договору оренди з метою забезпечення ефективного використання орендованого майна (п.п. 7.2.7, 7.2.10. п. 7.2 Статуту).

Відповідач має право здавати в оренду юридичним та фізичним особам закріплене за ним майно, згідно з законодавством та за погодженням з Органом управління (п. п. 5.6.1 п.5.6 Статуту).

Окрім того, п. 2.1. контракту №25 від 05.06.2013 р. (а.с. 71-79, 1-й том) про призначення на посаду директора відповідача (далі - Контракт) визначено, що керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію установи здійснювати поточне управління (керівництво) установою, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за установою майна.

Керівник відповідача зобов'язується укладати договори оренди лише у порядку, визначеному законодавством і з письмового дозволу Органу управління майном (п.п.3.2.17 Контракту).

Орган управління майном надає письмовий дозвіл на договори оренди у порядку, визначеному законодавством за поданням керівника (п.п. 3.10.6 Контракту).

Отже, з вищевказаних документів, які регламентують діяльність та повноваження відповідача, керівника установи та Органу управління майном, вбачається, що керівник відповідача здійснює поточне управління (керівництво) установою в межах наданих повноважень, які визначені Статутом та Контрактом, зобов'язується зберігати закріплене за установою майно та має право укладати договори оренди лише у порядку, визначеному законодавством і з письмового дозволу Органу управління.

Суд зауважує, що саме Держсанепідслужба України, як орган, уповноважений управляти державним майном, здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням майна відповідача, виявляє державне майно, яке тимчасово не використовується, вносить пропозиції щодо умов його подальшого використання, надає письмову згоду на оренду майна відповідача і пропозиції щодо умов договору оренди з метою забезпечення ефективного використання орендованого майна.

Як вже було зазначено, листом від 26.12.2014 №1.5/8997 відповідач направив отримані від позивача документи до органу управління майном - Державної санітарно-епідеміологічної служби України для розгляду, відповідно до п.п.5.6.1 п. 5.6 розділу 5 Статуту відповідача, для вирішення питання доцільності передачі майна в оренду та надання письмового дозволу на укладання договору, про що, було повідомлено позивача листом від 26.12.2014 №1.5/8998 (а.с. 20, 1-й том).

Втім, Державна санітарно-епідеміологічна служба України у встановлений термін відповіді на вказаний лист відповідача не надала. Отже, відповідно до припису абз.4 п. 3 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", укладення спірного договору оренди вважається з Державною санітарно-епідеміологічною службою України погодженим.

В той же час, як вже було зазначено, рішенням господарського суду Харківської області від 16 лютого 2015 року у справі №922/5511/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 р., позов задоволено частково. Зобов'язано КП "Санепідсервіс" повернути ДУ "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" за договором зберігання від 08 січня 2014 року державне окреме індивідуально визначене майно, перелік, кількість та вартість якого визначені у додатку №1 до договору, у стані не гіршому, як на момент передачі у власність держави в особі балансоутримувача - ДУ "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України".

Таким чином, зазначене рішення набрало законної сили 16.07.2015 р.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Ця норма є відтворенням норми ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Отже, рішення у господарській справі №922/5511/14 підлягає обов'язковому виконанню, тобто, позивач зобов'язаний повернути ДУ "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України" за договором зберігання від 08 січня 2014 року державне окреме індивідуально визначене майно, перелік, кількість та вартість якого визначені у додатку №1 до договору зберігання, у стані не гіршому, як на момент передачі у власність держави в особі балансоутримувача - ДУ "Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України". А відтак, спонукання до укладення спірного договору оренди, до виконання рішення у господарській справі №922/5511/14 є незаконним.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що державне окреме індивідуально визначене майно, яке за рішенням від 16 лютого 2015 року у справі №922/5511/14 зобов'язано позивача передати відповідачеві та майно, яке зазначене в проекті спірного договору оренди є тотожним, суд приходить до висновку, що вимога про спонукання відповідача до укладення спірного договору є незаконною та передчасною.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя Т.В. Інте