РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015Справа №910/11579/15

За позовомДержавного підприємства «Укржитлосервіс»
доВідкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
простягнення 36 680,98 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Укржитлосервіс» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - «Товариство») про стягнення 36 680,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди державного майна №2-2-07 від 01.08.2007 р. орендодавець передав відповідачу у строкове платне користування нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку по вул. Січневого повстання, 12-А у м. Києві, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 21 292,64 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 274,86 грн., інфляційних у розмірі 9 241,01 грн. та 3% річних у розмірі 1 872,47 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.05.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. розгляд справи відкладено на 17.06.2015 р. у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

Судове засідання, призначене на 17.06.2015 р., не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 15.07.2015 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, на виконання вимог ухвал суду через канцелярію надав документи, а його пояснення стосовно суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №353.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2007 р. між Підприємством (орендодавець) та Печерським відділенням Товариства (орендар) було укладено договір оренди державного майна №2-2-07 від 01.08.2007 р. (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку №12-А по вул. Січневого повстання, 12-А у м. Києві для розміщення офісу страхової компанії.

Пунктом 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 01.09.2008 р. за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі методики розрахунку орендної плати, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток №3) складає 19 497,58 грн.

Згідно з п. 3.8 Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря, що місячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

За актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Січневого повстання, 12-А орендодавець передав орендарю спірне нежитлове приміщення.

12.06.2012 р. між сторонами було підписано акт здачі-приймання нежитлового приміщення за Договором, за яким Товариство повернуло на користь Підприємства орендоване приміщення площею 114,00 кв.м.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 21 292,64 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором у період з 01.05.2012 р. по 12.06.2012 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.8 Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря, що місячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 3.8 Договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату на корить позивача не пізніше 10 числа поточного місяця.

За актом прийому-здачі виконаних робіт від 30.06.2012 р. сторони підтвердили факт виконання позивачем своїх обов'язків з передачі відповідачу в оренду спірного приміщення за Договором у період з травня по червень 2012 року на суму 23 808,82 грн.

Таким чином, з урахуванням розміру заявлених позовних вимог, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання зі сплати орендної плати у розмірі 21 292,64 грн. на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору у розмірі 21 292,64 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Товариства заборгованості у розмірі 21 292,64 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 274,86 грн., інфляційних у розмірі 9 241,01 грн. та 3% річних у розмірі 1 872,47 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з червня 2012 року по травень 2015 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожний день прострочки, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 274,86 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з листопада 2014 року по травень 2015 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, пеня нараховується за перші шість місяців прострочення (з червня 2012 року по грудень 2012 року), а не за шість місяців до подачі позову.

З урахуванням викладеного, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 4 274,86 грн. у суду відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та, враховуючи відсутність підстав для виходу за межа позовних вимог, вважає за можливе стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 9 241,01 грн. та 3% річних у розмірі 1 872,47 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості у розмірі 21 292,64 грн., інфляційних у розмірі 9 241,01 грн. та 3% річних у розмірі 1 872,47 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 4 274,86 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Укржитлосервіс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Державного підприємства «Укржитлосервіс» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 24-А; ідентифікаційний код 32207896) заборгованість у розмірі 21 292 (двадцять одна тисяча двісті дев'яносто дві) грн. 64 коп., інфляційні у розмірі 9 241 (дев'ять тисяч двісті сорок одна) грн. 01 коп., 3% річних у розмірі 1 872 (одна тисяча вісімсот сімдесят дві) грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 1 614 (одна тисяча шістсот чотирнадцять) грн. 08 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.07.2015 р.

Суддя В.П. Босий