ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р.Справа № 922/3549/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, смт. Ковяги
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Колос", с. Гоптівка
про стягнення 773969,23 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (без належним чином оформлених повноважень

відповідача - Давидюк О.М.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області у червні 2015 року з позовом до ТОВ "СП "Колос" (відповідач) звернулась ФОП ОСОБА_1 (позивач). У позовній заяві (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14.07.2015 року, яка прийнята судом) позивач просить суд стягнути з відповідача 420813,00 грн. основного боргу, що виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору поставки захисту рослин №19/09 від 19.09.2013 року. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 30529,12 грн. пені, 303361,94 грн. втрат від інфляції та 19265,17 грн. три відсотки річних. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

В судовому засіданні 03.08.2015 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача факт існування заборгованості перед позивачем визнав. Втім, надав суду заяву про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення пені, в якій просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у зв'язку із спливом строків позовної давності. Надана заява досліджена судом та долучена до матеріалів справи. Також відповідач заперечував проти нарахування трьох відсотків річних та інфляційних.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позов, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено фактичними даними, 19 вересня 2013 року між сторонами був укладений Договір поставки захисту рослин № 19/09 (надалі - Договір).

Відповідно до умов п.1.1 Договору, Постачальник (позивач) приймає на себе зобов'язання поставити і передати у власність Покупця (відповідач), а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар - засоби захисту рослин.

Згідно з п.3.1. Договору загальна вартість поставленого за Договором товару визначається згідно з видатковими накладними Постачальника.

На виконання умов Договору, Постачальником було здійснено поставку товару, що підтверджується видатковою накладною РН- 0000011 від 27.09.2013 року на суму 420813,00 грн. (а.с. 31).

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом п. 4.1 Договору встановлений обов'язок Покупця провести оплату за поставлений товар у повному обсязі в строк до 30.11.2013року.

Проте, в порушення умов договору, відповідач за отриманий товар не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 420813,00 грн.

Факт наявності боргу також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, підписаним між сторонами 14.02.2014 року.

18.05.2015 року позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 18/05 від 18.05.2015 року, втім до теперішнього часу сума боргу відповідачем не сплачена.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару на суму 420813,00 грн.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 Договору сторони встановили, що у випадку невиконання будь-якою стороною зобов'язань за цим Договором, сторона, що не виконала умови Договору сплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожний день прострочки непоставленого в строк товару, не здійсненої оплати.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 30529,12 грн. пені. Відповідачем у справі заявлено про сплив позовної давності щодо стягнення пені.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, здійсненою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до умов договору строк оплати поставленого товару встановлений до 30.11.2013 року, тобто право вимоги у позивача щодо стягнення з відповідача пені виникло з 01.12.2013 року. Втім, з позовом до господарського суду позивач звернувся 17.06.2015 року, тобто поза межами встановленої ЦК України позовної давності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент подання цього позову, позивач втратив право вимагати стягнення пені з відповідача, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 303361,94 грн. втрат від інфляції та 19265,17 грн. 3% річних, суд виходив з наступного.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 19265,17 грн. та інфляційних втрат в розмірі 303361,94 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 258, 561, 267, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 712 ЦК України; ст.ст. 173, 174, 179 ГК України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені у розмірі -30529,12 грн. - задовольнити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Колос" (62313, Харківська область, Дергачівський район, с. Гоптівка, вул. радянська, 1, , р/р 3 в ПАТ "Райфайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) на користь ФОП ОСОБА_1 (63201, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "Райфайзен банк аваль" м. Київ, МФО 380805) - 420813,00 грн. основного боргу, 303361,94 грн. втрат від інфляції, 19265,17 грн. 3% річних та 14868,81 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 05.08.2015 р.

Суддя О.В. Погорелова