ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015 р. справа№ 914/1726/15

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ.

до відповідача: комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго», м. Дрогобич, Львівська обл.

про стягнення 11 315,72 грн. заборгованості

суддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Конопліцький І.В. - головний юрисконсульт

від відповідача: Крамар І.І.- представник

На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» про стягнення 9 816,63 грн. інфляційних втрат та 1499,09 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 29.05.2015 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 16.06.2015 р.

16.06.2015р. розгляд справи було відкладено на 14.07.2015р., з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

З метою забезпечення сторонам конституційного права на захист, подання доказів, які мають значення для справи, ухвалою суду від 14.07.2015р. розгляд справи було відкладено на 28.07.2015р.

В судовому засіданні 28.07.2015р. позивач підтримав заявлені раніше позовні вимоги. Крім того, надав суду усні заперечення стосовно відзиву на позов, вважає його необґрунтованим та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача підтримав раніше заявлені заперечення та надав суду доповнення до відзиву, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом з'ясовано:

30.09.2011 р. між сторонами у справі укладено договір № 14/2347/11 на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання передати у власність відповідачу у IV кварталі 2011 та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України") для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а відповідач у свою чергу зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання договірних зобов'язань позивач протягом жовтня 2011 року, жовтня - грудня 2012 року передав відповідачу природний газ в обсязі 3 756, 224 тис. куб.м. на загальну суму 4 917 648,47 грн. Факт передачі природного газу відповідачу підтверджуються представленими суду актами приймання - передачі природного газу, а саме: № 3 льв. Н. від 31.10.2011 р. на суму 939 091,78 грн.; б/н від 31.10.2012 р. на суму 433,34 грн.; б/н від 27.11.2012 р. на суму 509 227,74 грн.; б/н від 30.11.2012 р. на суму 1 076,16 грн.; б/н від 25.12.2012 р. на суму 1 340 883,96 грн.; б/н від 31.12.2012 р. на суму 2 125 147,12 грн.; б/н від 31.12.2012 р. на суму 1 788,37 грн.

Таким чином, позивачем передано відповідачу природного газу на загальну суму 4 917 648,47 грн.

За твердженням позивача, станом на 02.04.2014р. відповідачем було повністю сплачено основний борг за спожитий газ 4 917 648,47 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи довідки про операції та довідка про сальдо. (а.с. 31-32). Однак, як зазначає позивач, платежі по вищенаведених актах прийому-передачі здійснювалися з порушенням строків оплати.

Більше того, стягнення заборгованості за природний газ спожитий відповідачем протягом жовтня 2011 року, жовтня - грудня 2012 року разом з штрафними санкціями, 3 % річних та інфляційними, нарахованими до 10.01.2014р., вже було предметом розгляду господарського суду Львівської області у справах №5015/2125/12 та 914/1407/14.

Відтак, як вбачається із розрахунку наданого позивачем, у відповідача починаючи з 11.01.2014р. існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 222 425,29 грн., яку останній погасив лише 02.04.2014р.

З огляду на вищенаведене, за період прострочення по оплаті з 11.01.2014р. по 02.04.2014р. позивачем було нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 1 499,09 грн. та інфляційні втрати на суму 9 816,63 грн., які просить суд стягнути з останнього в судовому порядку.

У своєму відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечив повністю, покликаючись на те, що погашення заборгованості здійснювалося за рахунок субвенцій з державного бюджету та на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків. Зокрема, відповідач зазначив, що оскільки в договорах про організацію взаєморозрахунків сторони погодили, що після виконання договору вони не будуть мати одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору, то за таких умов, на думку відповідача, вимоги позивача про стягнення з КП «Дрогобичтеплоенерго» процентів річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При цьому, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В силу приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі договору №14/2347/11 від 30.09.2011р.

В п.6.1 договору сторони передбачили, що плата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки.

Судом, на підставі наявних матеріалів справи, встановлено, що відповідач розрахувався з позивачем за отриманий газ повністю, однак, всупереч вищенаведеним умовам договору прострочував оплату. Зокрема, за спірний період з 11.01.2014р. по 02.04.2014р. прострочення по оплаті газу на суму 222 425,29 грн. склало 82 дні. Доказів протилежного суду представлено не було.

Згідно п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність у відповідності з чинними законодавство України.

Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем п.6.1. договору, останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відтак, позивач, в зв'язку з порушенням відповідачем строків оплати природного газу здійснив нарахування останньому 3% річних та інфляційних втрат за договором. Так, сума 3% річних становить 1 499,09 грн., а інфляційних втрат - 9 816,63 грн.

Господарський суд, перевіривши підставність нарахування даних сум позивачем, здійснивши їх перерахунок, дійшов висновку, що 3% річних підлягають до задоволення повністю.

Водночас, за результатами перерахунку судом встановлено, що інфляційні втрати, які підлягають до стягнення з відповідача, становлять 6 714,63 грн. Натомість, позивачем у позовній заяві здійснено нарахування відповідачу - 9 816,63 грн. інфляційних, що є помилковим та безпідставно завищеним.

З огляду на вищенаведене, в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, позов підлягає до задоволення частково.

В той же час, суд розглянувши заперечення відповідача викладені у відзиві на позов, вважає їх без підставними, та такими, що не можуть бути взяті до уваги судом з огляду на наступне.

Так, відповідач у своєму відзиві стверджує, що між сторонами по даній справі було укладено ряд договорів про організацію взаєморозрахунків, предметом яких була організація проведення розрахунків відповідача перед позивачем за спожитий газ з різних джерел фінансування. Зокрема, відповідач звертає увагу суду на те, що в п. 15 даних договорів, сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Так як, відповідачем було здійснено повний розрахунок за спожитий газ, то на думку останнього, вимоги позивача про стягнення з КП «Дрогобичтеплоенерго» процентів річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Господарський суд, вважає таку позицію відповідача помилковою та передчасною. Зокрема суд звертає увагу останнього на те, що укладення між сторонами договорів про організацію взаєморозрахунків не змінює тих зобов'язань, які взяли на себе сторони уклавши договір на постачання газу №14/2347/11 від 30.09.2011р. Більше того, вищезгадані договори про взаєморозрахунки лише визначають джерела погашення основної суми заборгованості відповідача перед позивачем за спожитий газ, тобто предметом даних договорів є саме порядок сплати основної суми боргу, а не скасування відповідальності відповідача за порушення строків виконання зобов'язань.

Правова позиція господарського суду повністю узгоджується з правовими положеннями, викладеними ВГСУ у своїй Постанові від 19.05.2015р. у справі №917/2520/14. Зокрема, колегія суду касаційної інстанції зазначила, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків не звільняє відповідача від зобов'язання щодо сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних за невиконання умов договору купівлі-продажу газу, оскільки субвенції з Державного бюджету є лише способом компенсації відповідачу недоотриманих коштів внаслідок різниці у тарифах та не дають йому права не виконувати зобов'язання за укладеними господарськими договорами та уникати відповідальності за порушення їх умов.

В той же час, як договором про газопостачання, так і нормами ЦК України передбачено відповідальність відповідача за порушення строків оплати за поставлений газ. Матеріалами справи також було встановлено факт прострочення оплати відповідачем газу на суму 222 425,29 грн. у період з 11.01.2014р. по 02.04.2014р. Натомість, відповідач не надав суду жодних переконливих доказів, які б спростовували факт порушення зобов'язання по оплаті за газ.

З огляду на вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, які підлягають до задоволення частково з урахування наведених вище обставин.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43 ,33,34,44,49,82,82-1,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» (адреса: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Індустріальна, 1 корпус А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (адреса: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 1 499,09 грн. 3% річних, 6 714,63 грн. інфляційних втрат та 1 326,16 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення з комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» 3 102,00 грн. інфляційних втрат - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 28.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.07.2015р.

Суддя Юркевич М. В.