ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" липня 2015 р.Справа № 916/2130/15

За позовом: Прокурора Одеської області, в інтересах держави в особі Одеської міської ради

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІММОБІЛЬЄ"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від прокуратури: Тунік В.М. посвідчення № 031409 від 19.01.2015р.

Від позивача: Чернова Г.А. довіреність від 19.02.2015р.; Асташенкова О.І. довіреність від 11.06.2015р.

Від відповідача: Лісниченко Л.О. довіреність від 22.04.2015р.

Суть спору: Прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про витребування у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІММОБІЛЬЄ" на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежилі приміщення першого поверху №810, загальною площею 145,8кв.м., розташовані по пров. Нечипуренка, 15, у м. Одесі.

Разом із позовною заявою Прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення першого поверху №810, загальною площею 145,8кв.м., розташовані по пров. Нечипуренко, 15, у м. Одесі.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходи до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У відповідності з ст. 67 ГПК України до заходів забезпечення позову належать, зокрема, заборона відповідачеві вчиняти певні дії, заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Заява прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради про забезпечення позову судом відхилена, оскільки не підтверджена доказами того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

15.06.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.

15.06.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.07.2015р. до господарського суду Одеської області від прокуратури надійшли письмові пояснення до відзиву відповідача на позовну заяву.

22.07.2015р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 22.07.2015р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

14.04.2010 було прийнято рішення Одеської міської ради № 5649-V "Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради", пунктом 13 якого доручено Представництву по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси з Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ".

12 серпня 2010 року між Одеською міською радою та TOB "АРТ" укладено договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна. На підставі вказаного договору на користь TOB "АРТ" здійснено відчуження об'єктів комунальної власності, в тому числі нежилі приміщення першого поверху №810, загальною площею 145,8кв.м. розташованих по пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі.

У подальшому TOB "АРТ" на підставі договорів купівлі-продажу від 12.11.2010р., здійснено відчуження вказаного майна на користь ПП „ЕЛАС-КОМБІ", яке в свою чергу уклало договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "ІВ-Іммобільє", яке залишається його власником і на теперішній час.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 у справі № 916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, TOB "АРТ", TOB "Утьосов", ПП "Елас-Комбі", TOB фірма "Харрісон-Транс-Сервіс", TOB "ІВ-Інвест Лтд", TOB "ІВ- Іммобільє", TOB "Джі Ем Джі Контент", TOB "ОПЕРА", TOB "Аверс Строй", за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, визнано недійсним пункт 13 рішення Одеської міської ради №5649-V від 14.04.2010 "Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2010 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради", визнано недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та TOB "АРТ" шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010 та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

У зв'язку з тим, що власником майна, відчуженого за договором купівлі-продажу, була територіальна громада м. Одеси, управління цим майном від імені територіальної громади здійснювала Одеська міська рада та її виконавчі органи.

Рішення Одеської міської ради (пункт 13 рішення Одеської міської ради № 5649-V від 14.04.2010), яким відповідно до п.30 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" була оформлена воля територіальної громади міста на вибуття вказаного майна з її власності, визнано постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 недійсним, у зв'язку з тим, що воно суперечить вимогам чинного законодавства.

Вищий господарський суд України зазначив, що Одеська міська рада, укладаючи договір міни шляхом підписання з TOB "АРТ" удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. та договору купівлі-продажу об'єктів комунальної власності, вийшла за межі визначених законом повноважень. Отже, воля власника (територіальної громади міста) щодо відчуження зазначеного майна у встановленому законом порядку не виражена (не сформульована) жодним чинним та законним актом.

Прокуратурою зазначено, що договір купівлі-продажу об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, укладений 12.08.2010р. з TOB "АРТ", визнано недійсним, нежитлові приміщення першого поверху №810, загальною площею 145,8кв.м. розташованих по вул. пров. Нечипуренка, 15 у м. Одесі, відчужені за вказаним договором, можуть бути витребувані від добросовісного набувача на користь власника, тобто територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Приймаючи до уваги, що згідно чинного законодавства, а саме ст.ст.387,388 Цивільного кодексу України саме власник має право витребувати своє майно, прокуратура Одеської області звернулася до Одеського міського голови (лист №05/2-629вих-14 від 01.08.2014) з метою вирішення питання щодо вжиття подальших заходів представницького характеру, направлених на повернення незаконно відчуженого майна у власність територіальної громади м. Одеси. Однак, Одеська міська рада, як представник територіальної громади міста, до теперішнього часу жодних заходів із зазначеного питання не вжила. Звернення до суду з даною позовною заявою стало можливим, на думку прокуратури лише після винесення остаточного судового рішення у справі №916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, TOB "АРТ", TOB "Утьосов", ПП "Елас-Комбі", TOB фірма "Харрісон-Транс-Сервіс", TOB "ІВ-Інвест Лтд", TOB "ІВ-Іммобільє", TOB "Джі Ем Джі Контент", TOB "ОПЕРА", TOB "Аверс Строй", за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення Одеської міської ради, визнання недійсним договорів дарування, купівлі-продажу, зобов'язання вчинити певні дії, що здійснено постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р.

Враховуючи вищевикладене, прокурор Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про витребування у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ІВ-ІММОБІЛЬЄ" на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежилі приміщення першого поверху №810, загальною площею 145,8кв.м., розташовані по пров. Нечипуренка, 15, у м. Одесі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст.14 ЦК України).

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до приписів ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є вимога прокурора про витребування у відповідача майна, що було відчужене у власника, яким є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради з тих підстав, що Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. визнаний недійсним договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" шляхом підписання удаваних правочинів: договору дарування від 12.08.2010р. об'єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси" серед яких є і спірне майно.

З Постанови Вищого господарського суду України від 16.10.2014р. вбачається, що договір купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ", серед яких є і спірне майно, визнано судом недійсним.

Таким чином, договір купівлі - продажу спірного майна від 12.08.2010р. визнаний недійсним рішенням суду 12.01.2014р.

На підставі договорів купівлі-продажу від 12.11.2010р., посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованих в реєстрі за №№1589, 2875, ТОВ „АРТ" продало ПП "ЕЛАС - КОМБІ" нежитлові приміщення першого поверху №810 загальною площею 145,8 кв.м. розташовне за адресою пров. Нечипуренка, буд 15, у м. Одесі; ПП "ЕЛАС - КОМБІ" передало у власність ТОВ "ІВ ІММОБІЛЬЄ" нежитлові приміщення першого поверху №810 загальною площею 145,8 кв.м. розташовне за адресою пров. Нечипуренка, буд 15, у м. Одесі.

У зв'язку з тим, що договір міни, укладений між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ" шляхом підписання удаваних право чинів, а саме договору дарування від 12.08.2010р. об'єкта власності ТОВ "АРТ" - адміністративної будівлі літ. "А", загальною площею 6756,7кв.м., по вул. Верстатобудівній, 12 у м. Одесі та договору купівлі-продажу 23 об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси" серед яких є і спірне майно, визнаний рішенням суду недійсним через 4 роки після його укладення, то це не може служити підставою для витребування вказаного майна на законних підставах.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

За ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України) (п.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" із змінами та доповненнями).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 Цивільного кодексу України).

За ч.ч. 3,4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст.261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом із тим ч.ч.1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України у постановах у справі №3-23гс14 від 27.05.2014р., у справі №3-82гс14, від 02.09.2014р. від у справі №3-194гс14 від 23.12.2014р. та у справі №916/2122/13 від 22.04.2015р.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" із змінами та доповненнями).

Прокурор вважає, що строк позовної давності, встановлений ст.257 Цивільного кодексу України прокуратурою не пропущений, оскільки прокуратура звернулася з даним позовом до суду після остаточного судового рішення у справі №916/2545/13 за позовом заступника прокурора Одеської області до Одеської міської ради, ТОВ „АРТ", ТОВ „Утьосов", ПП „Елас-Комбі", ТОВ фірми „Харісон-Транс-Сервіс", ТОВ „ІВ-Інвест ЛТД", ТОВ „Аверс Строй", за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту рішення Одеської міської ради, визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу, зобов'язання вчинити певні дії.

Однак відповідно до п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" із змінами та доповненнями) позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

За таких обставин, з 18 січня 2012 року (дати першого судового засідання по справі ) Одеська міська рада (позивач) довідалася про те, що вказані нежитлові приміщення належали ТОВ "ІВ-ІММОБІЛЬЄ".

Таким чином, з цього моменту має відліковуватися строк позовної давності, який закінчився 18 січня 2015 року. Враховуючи те, що позов подано 25.05.2015 року, Одеська міська рада, в інтересах якої виступає прокуратура, порушила строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Подання прокуратурою 05 грудня 2011 року позову перервало перебіг позовної давності, встановленої для Одеської міської ради (позивача).

Однак, прокурор вважає, що строк позовної давності було також перервано поданням прокуратурою позову у 2013 році (за яким порушено провадження у справі № 916/2545/13). Вказане не відповідає дійсності, адже не впливає на перебіг строку позовної давності, встановленого для Одеської міської ради.

05 грудня 2011 року, подавши позов, прокуратура виступала в інтересах Одеської міської ради, яка автоматично набула статусу позивача, що перервало перебіг строку позовної давності.

Подаючи позов 01 серпня 2013 року, прокуратура виступала вже від свого імені. Одеська міська рада була відповідачем. Таким чином, поданням даного позову прокуратура не могла перервати перебіг строку позовної давності, встановленої для позивача - Одеської міської ради.

23 вересня 2013 року через неподання витребуваних судом доказів позов прокуратури від 05 грудня 2011 року (в інтересах Одеської міської ради) було залишено без розгляду. Відповідно до частини 1 статті 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Позовна давність, встановлена для Одеської міської ради та, яка поширюється на звернення прокуратури, має відліковуватися з моменту подання останнього позову, в якому позивачем вказано Одеську міську раду, а саме - з 05 грудня 2011 року.

Прокурором не доведено обставин, які б унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне подання позову, а саме 05.12.2011р. із початком слухання справи №916/2545/13.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокурором в порушення приписів ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України не було надано належних доказів наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку зі спливом строків позовної давності, суд відмовляє в позові прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради.

Керуючись ст.ст. 32,33,44,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10-денного строку з моменту складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Одеським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 липня 2015 р.

Суддя О.Ю. Оборотова