РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015Справа №910/16798/15

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про стягнення заборгованості в розмірі 27 755,60 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін: не з'явились

В судовому засіданні 28 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», 01.07.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 29-01/77 від 26.05.2015 року до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про стягнення заборгованості в розмірі 27 755,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як споживач, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 444 від 03.01.2006 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем комунальних послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 03.07.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/16798/15 та призначено розгляд справи на 28.07.2015 року.

Через відділ діловодства суду 24.07.2015 року від позивача надійшло клопотання про припинення провадження в частині основного боргу та часткове припинення в частині штрафних санкцій, яке було долучено судом до матеріалів справи. Позивач також у зазначеному клопотанні просив розглянути справу без участі представника позивача.

В судове засідання 28.07.2015 року представники сторін не з'явились. Вимог ухвали суду не виконали, правом передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України не скористались.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктиного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2006 року між позивачем (надалі - Виконавець) та відповідачем (надалі - Покупець, Споживач або Замовник) (разом - сторони) було укладено договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 444 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Договір послуг), згідно умов п. 1. якого теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення до межі розподілу будівлі по вул. Жовтнева, 77, в м. Полтаві.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору в період з 01.12.2014 року по 30.04.2015 року позивачем надавалися послуги за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води на загальну суму - 19 680,82 грн., однак Споживач постачання теплової енергії не оплатив, внаслідок чого у відповідача, за розрахунками позивача, утворилась заборгованість за Договором послуг в розмірі 19 680,82 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за невиконання Споживачем зобов'язань за Договором щодо оплати наданого товару.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають припиненню в частині стягнення основного боргу та частини штрафних санкцій, та задоволенню в іншій частині позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача 24.07.2015 року було подано клопотання про припинення провадження у справі в частині основного боргу та частково припинення провадження у справі в частині штрафних санкцій у звязку із частковим погашенням заборгованості відповідачем.

Вищевикладене підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку від 25.06.2015 року на суму основного боргу - 19 680,82 грн., пені - 2 972,83 грн. та 3% річних - 24,43 грн., а також довідкою підписаною бухгалтером позивача - О.В. Дмитрюк на вказані суми.

Нормами ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач визнає заборгованість, підтверджуючи дане твердження частковою сплатою грошових коштів за отриману теплову енергію, суд дійшов висновку про припинення провадження у справ в частині основного боргу в сумі 19 680,82 грн.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 11 Договору за несвоєчасне виконання його умов передбачено пеню в розмірі 1% за кожен день прострочки платежу не більше 100% боргу згідно Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги» № 686-ХІ від 20.05.1999 року.

Отже, суд дійшов висновку, що з урахуванням факту прострочення відповідачем своїх зобов'язань по оплаті вартості наданих йому позивачем послуг за Договором, стягненню з відповідача, в межах шестимісячного строку прострочення нарахування, на користь позивача підлягає 4 557,52 грн. пені за прострочення оплати постачання теплової енергії.

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що обґрунтованим є нарахування 3% річних в розмірі 37,31 грн. та втрат від інфляції в розмірі 7 483,16 грн. за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договору на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, на підставі викладеного господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають припиненню в частині стягнення основного боргу та частини штрафних санкцій, та задоволенню в іншій частині позовних вимог.

Беручи до уваги, що відповідачем заборгованість зі сплати основного боргу та штрафних санкцій було сплачено відповідачем після подання позову до суду, судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі в частині сплати основного боргу в розмірі 19 680,82 грн. (дев'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень 82 копійки), частини пені в розмірі 2 972,83 грн. (дві тисячі дев'ятсот сімдесят дві гривні 83 копійки), 3% річних в розмірі 24,43 грн. (двадцять чотири гривні 43 копійки) припинити.

2. В іншій частині позов задовольнити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (ЄДРЮОФОП 09807856, адреса: 04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (ЄДРЮОФОП 03338030, адреса: 36008, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Комарова, буд. 2-А), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: пені - 4 557,62 грн. (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят сім гривень 62 копійки), індексу інфляції - 7 483,16 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят три гривні 16 копійок), 3% річних - 37,31 грн. (тридцять сім гривень 31 копійка) та судові витрати - 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень). Видати наказ.

Копію даного рішення направити сторонам у справі № 910/16798/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.08.2015 року.

Суддя О.С. Комарова