ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. Справа № 920/541/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Довбиш А.О.

за участю представників сторін:

позивача- Залозний С.В. (довіреність №15-10051 від 31.12.2014 року),

відповідача- не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.3005С/1-38) на рішення господарського суду Сумської області від 23.04.2015 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", м. Суми

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, м. Суми

про визнання договору припиненим,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у позовній заяві просить суд визнати договір оренди державного майна № 16 від 24.04.2000р., укладений між Сумським відкритим акціонерним товариством (на час розгляду справи Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром") та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області таким, що припинив свою дію 01.05.2009р.

Рішенням господарського суду Сумської області від 23.04.2015 року у справі № 920/541/15 (суддя Лиховид Б.І.) в позові відмовлено.

Відповідач в судове засідання 21.07.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає, що у зв'язку з відсутністю заперечень зі сторони орендодавця протягом місяця з дня закінчення строку дії спірного договору оренди, він вважається продовженим на той самий строк, на який він укладався і на тих самих умовах. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.04.2000 року між Сумським відкритим акціонерним товариством "Сумихімпром" (орендодавець) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області (орендар) укладено договір оренди державного майна № 16 (далі-договір) (а.с.10).

Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування нежитлове приміщення загальною корисною площею 566,4 кв. м., яке знаходиться на балансі державного підприємства ВАТ "Сумихімпром", розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 30/1, з метою розміщення офісу.

Згідно п.10.1 договору, він діє з 01 травня 2000 року до 01 травня 2009 року.

В п. 10.6 договору зазначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позивач зазначає, що сторони договору уклали додаткову угоду до договору оренди державного майна від 24.04.2000 року №16, якою внесли зміни до п. 10.1 договору та встановили, що договір діє з 01.05.2000 р. до 01.04.2019 р. включно (а.с.21 зворотня сторона).

Також сторони неодноразово укладали додаткові угоди до договору оренди, в яких змінювали окремі його пункти, зокрема, реквізити сторін, обов`язки сторін, умови відшкодування витрат орендодавця з обслуговування орендованого майна, найменування орендодавця на ПАТ "Сумихімпром": додаткові угоди № 1 від 24.10.2003 р., № 2 від 24.10.2003 р., № 3 від 01.09.2005 р., № 4 від 2007 року, № 5 від 18.11.2010 р., № 6 від 23.05.2011 р., № 7 від 01.07.2011 р., № 8 від 12.12.2011 р., № 9 від 10.02.2012 р., № 10 від 01.04.2012 р., № 11 від 01.04.2012 р., № 12 від 01.06.2012 р., № 13 від 20.12.2012 р., № 14 від 05.02.2013 р., № 15 від 07.02.2014 р., № 16 від 25.03.2014 р., № 17 від 10.02.2015 р. (а.с.12-21).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що під час укладення додаткової угоди, якою продовжено строк дії договору, сторони порушили приписи п.2 ст.793, 794 ЦК України та не здійснили її державну реєстрацію та нотаріальне посвідчення, у зв'язку з чим вважає вказану додаткову угоду та всі подальші додаткові угоди №5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17 нікчемними, а договір оренди №16 від 24.04.2000 року таким, що припинив свою дію 01.05.2009 року. Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі.

Колегія суддів враховує наступне.

Частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України, частиною 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Також частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього (аналогічна правова думка міститься в п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

В п.10.1 договору оренди державного майна №16 сторони узгодили строк дії договору: «з 1 травня 2000 року по 1 травня 2009 року».

Отже, строк дії договору сплинув 01.05.2009 року.

При цьому, згідно п.10.6 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії, договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до орендаря з листом про припинення договору оренди як до закінчення строку дії договору так і протягом одного місяця після його закінчення.

До матеріалів справи не надано жодних доказів наявності заперечень сторін проти продовження дії договору оренди.

Натомість матеріалами справи підтверджується, що сторони продовжували договірні відносини після 01.05.2009 року, виконували умови договору, про що свідчать укладені протягом 2010-2014 років додаткові угоди до договору оренди, якими сторони вносили до договору зміни відносно обов`язків сторін, умов відшкодування витрат орендодавця з обслуговування орендованого майна тощо.

Таким чином, враховуючи, що протягом місяця після закінчення строку дії договору (а саме до 01.06.2009 року) сторони не заперечували проти його продовження, договір №16 від 24.04.2000 року вважається продовженим на той самий строк, на який він укладався.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що строк дії договору оренди №16 є продовженим до 01.05.2018 року, у зв'язку з чим позовні вимоги про припинення дії договору оренди 01.05.2009 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що додаткова угода до договору оренди, якою сторони продовжили строк дії договору до 2019 року, є нікчемною, оскільки не здійснено її державної реєстрації та нотаріального посвідчення. Вказана обставина, на думку апелянта, свідчить про припинення дії спірного договору 01.05.2009 року.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає умови, які є істотними для даних договорів.

При цьому, відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Так, згідно статті 10 вказаного закону, істотною умовою договору оренди є, зокрема, термін, на який укладається договір оренди.

Аналізуючи додаткову угоду до договору оренди, на яку посилається апелянт, колегія суддів звертає увагу, що вона не містить дати її укладення та підписання, у зв'язку з чим неможливо встановити початок терміну її дії.

Таким чином, оскільки додаткова угода не містить такої істотної умови як термін її дії, колегія суддів приходить до висновку про те, що сторони не досягли домовленості з усіх істотних умов, у зв'язку з чим вона є неукладеною.

Враховуючи, строк дії договору оренди №16 є продовженим до 01.05.2018 року, посилання апелянта на додаткову угоду, яка є такою, що не відбулась, не приймаються колегією суддів.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання договору оренди державного майна №16 від 24.04.2000 року припиненим.

Колегія суддів враховує наступне.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом (п.2.1 постанови Пленуму вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Колегія суддів враховує, що відповідач не звертався до суду з заявою про застосування строку позовної давності під час розгляду справи в господарському суді Харківської області.

Відповідач не обґрунтував та не довів суду апеляційної інстанції неможливість подання заяви про застосування строку позовної давності до прийняття рішення судом першої інстанції.

Крім того строк позовної давності застосовується судом лише у тому разі, коли порушене право підлягає захисту, а позовна вимога задоволенню. Судова колегія не знайшла правових підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Сумської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 23.04.2015 року у справі №920/541/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 920/541/15 підписано 27.07.2015року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Ільїн О.В.