ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р.Справа № 915/239/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників:
від прокуратури Чалий М.Г. посвідчення,

від позивача-1 Дідух С.П. за довіреністю,

від позивача-2 Мартинюк К.В. за довіреністю,

від відповідача-1 Ліхолєтов В.В. за довіреністю,

від відповідача-2 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону

на рішення господарського суду Миколаївської області від 16 квітня 2015 року

у справі №915/239/15

за позовом Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу

до відповідачів:
1.Військової частини НОМЕР_1

2.Товариства з обмеженою відповідальністю агроторгівельної фірми «ТрихатськеАгро»

про визнання недійсним договору

В судовому засіданні 23.06.2015р. оголошувалась перерва до 16.07.2015р.

встановив:

У лютому 2015 року заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави (далі-прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі-позивач-1) та квартирно-експлуатаційного відділу (далі-позивач-2) звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним (на майбутнє) договір №803 про спільний обробіток землі від 06.09.2014 року, укладений між військовою частиною НОМЕР_1 (далі-відповідач-1) та товариством з обмеженою відповідальністю агроторгівельною фірмою «Трихатське-Агро» (далі-відповідач-2), обґрунтовуючи позовні вимоги нормами ст.ст.1, 3 Закону України «Про збройні сили України», ст.ст.1, 10 Закону України «Про оборону України», ст.ст.3, 4, 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст.ст.77, 115, 20 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України «Про використання земель оборони», ст.ст.1130, 203, 215, 227 Цивільного кодексу України, а також тим, що умови укладання спірного договору суперечать вимогам чинного законодавства.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16 квітня 2015 року (суддя Сморподінова О.Г.) у задоволенні позову відмовлено, стягнуто з позивачів в доход Державного бюджету України по 609,00 грн. судового збору.

Рішення суду про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що укладення договору №803 про спільний обробіток землі від 06.09.2014 року не суперечить чинному законодавству, оскільки військова частина НОМЕР_1 є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки; при укладенні спірного договору військова частина НОМЕР_1 згідно до ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» отримала погодження Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області щодо укладення спірного договору; даний договір погоджено позивачем з квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва, який здійснює контроль за використанням землі, про що свідчить печатка останнього на вказаному договорі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Як зазначає прокурор, господарський суд помилково ототожнив два абсолютно різні за своєю правовою природою поняття: «землекористувач» та «ціль, призначення», а посилання суду на положення ст.1, 2, 4 Закону України «Про використання земель оборони» в обґрунтування висновку, що військова частина НОМЕР_1 є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки взагалі є безпідставними, оскільки цим Законом визначені правові засади і порядок використання земель оборони, а не порядок надання земель у постійне користування.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що при укладенні спірного договору військова частина НОМЕР_1 відповідно до ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» отримала погодження Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області на його укладання, оскільки військова частина НОМЕР_1 , дозволивши ТОВ АФ «Трихатське-Агро» вирощувати сільськогосподарські культури, самоправно визначила такий порядок-шляхом укладання спірного договору №803 від 06.09.2014р., чим перебрала на себе невластиву функцію, яка віднесена до виключної компетенції Кабінету Міністрів України, що є грубим порушенням вимог вказаної вище статті та статей 9 та 14 Закону України «Про Збройні Сили України».

Як далі зазначає прокурор в апеляційній скарзі, відповідач-1 порушив вимоги пунктів 38-40 «Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних сил країни та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., оскільки передача земельних ділянок має відбуватись за наявності рішення відповідної ради.

Таким чином, на думку прокурора, зміст договору №803 про спільний обробіток землі від 06.09.2014 року, укладеного між відповідачами у справі, суперечить інтересам держави, його моральним засадам, а також вимогам ч.1 ст.95 Земельного кодексу України, ст.153 Господарського кодексу України, ст.4 Закону України «Про використання земель оборони», ст.ст.9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України», пунктів 38-40 «Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних сил України та основні правилами користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997р., а тому на підставі ст.ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України має бути визнаний судом недійсним.

Прокурор в засіданні суду апеляційної інстанції наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

Представники позивачів підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити без змін рішення господарського суду як таке, що прийняте з дотриманням норм діючого законодавства, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність.

Відповідач-2 не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу та не забезпечив явку свого представника в засідання суду, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора та представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

06 вересня 2014 року між військовою частиною НОМЕР_1 (далі Сторона-1) та ТОВ АФ «Трихатське-Агро» (далі Сторона-2) був укладений договір № 803 про спільний обробіток землі згідно з предметом якого з метою відпрацювання співпраці з підприємствами і залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності та життєдіяльності військової частини НОМЕР_1 сторони за цим договором домовилися про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані стороні-1 в безстрокове користування та можливостей сторони-2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: зрошування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація.

Сторони домовилися, що спільний обробіток землі буде здійснюватися наступним чином:

- Сторона-1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки під спільну діяльність та проводити її обстеження на предмет наявності, та в подальшому, проведення заходів своєчасного знешкодження вибухонебезпечних предметів, а також шкідливих для оточуючої середи, життя та здоров`я людей предметів з метою створення безпечних умов праці.

- Сторона-2 бере на себе зобов`язання власними силами та коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції яка обумовлена договором.

Відповідно до п.3.1 договору Сторона-1 зобов`язалась: залучити до спільної обробки, що буде проводитися разом зі Стороною-2 земельні ділянки, що надані Стороні-1 в безстрокове користування, згідно державного Акту на право постійного користування від 1989 року за № 062777, площею 247,23 Га, терміном на 5 років тобто до 31.12.2019 року.

Розділами 5, 6 та 8 учасники обумовили порядок ведення спільних справ, внески і частки сторін, розподіл результатів спільної діяльності.

Пунктами 12.1 та 12.2 договору сторони дійшли згоди, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дня його підписання. Цей договір укладений строком на 5 сільськогосподарських років з обов`язковим щорічним узгодженням ціни внесків сторін за цим договором на кожний наступний сільськогосподарський рік в продовж строку дії договору. Зміна розміру внесків сторін ґрунтуються на рівні інфляції в країні на момент визначення розміру внесків. Обов`язкове щорічне узгодження ціни внесків проводиться сторонами в строк до 01 лютого кожного року.

В подальшому 05.01.2015 року між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ АФ «Трихатське-Агро» укладалась додаткова угода до договору, якими збільшилась ціна внесок сторони -1 та змінились етапи розрахунків.

Предметом даного позову є вимога військового прокурора визнати недійсним договір про спільний обробіток землі укладений між відповідачами.

Підставою заявлених вимог визначено те, що оспорюваний договір укладений із порушенням встановленого законом порядку та є таким, що суперечить вимогам ст. 4 Закону України Про використання земель оброни, ст.ст. 20, 74, 115 Земельного кодексу України та ст. 1130 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Військова частина НОМЕР_1 є безпосереднім землекористувачем спірної земельної ділянки згідно Державного акту та при укладенні спірного договору військова частина НОМЕР_1 відповідно до ст.4 Закону України`Про використання земель оборони» отримала погодження Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївсьої області щодо укладення оспорюваного правочину та договір скріплений печаткою КЕВ.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з Державним актом на право користування землею від 1989р. Б №062777 Квартирно-експлуатаційній частині Миколаївського району Червонопрапорного Одеського воєнного округу Української Радянської Соціалістичної республіки надано в безстрокове та безоплатне користування 29319,3 га землі в межах згідно з планом землекористування.

Земельна ділянка надана для Широколанівського учбового центру.

Відповідно до Директиви Міністра оборони України від 30.06.2005р. №Д-322/1/014 Миколаївську квартирно-експлуатаційну частину району (м. Миколаїв) переформовано у Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв.

Відповідно до довідки №303/22/7/137 від 23.03.2015р. Південно-східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України Квартирно-експлуатаційна частина Миколаївського району Червонопрапорного Одеського воєнного округу Української Радянської Соціалістичної республіки була прийнята до складу частин, які безпосередньо підпорядковані Головному квартирно-експлуатаційному управлінню Збройних Сил України (на даний час-Південно-східне територіальне квартирно-експлуатаційне управління).

Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 424 від 14.04.2015 року Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Широколанівського учбового центру.

Згідно зі ст.77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

За правилами ч.ч.1-4 ст.2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

З матеріалів справи вбачається, що листом №1692-02-19 від 29.10.2014 року Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області за результатами розгляду заяви від 08.10.2014 року №857 не заперечила щодо укладання договору про спільну діяльність між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ АФ «Трихастьке Агро».

Таким чином, на час укладення спірного договору 06.09.2014р.таке погодження було відсутнє.

Крім того, Кабінетом Міністрів України не затверджений порядок надання таких дозволів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що КЕВ м. Миколаїв не має прав землекористувача, а фактичним землекористувачем є військова частина НОМЕР_1 , проігнорувавши при цьому Державний акт на право постійного користування землею Б №062777 та прийнявши до уваги лист управління Держземагентства у Миколаївському районі Миколаївської області №365/751-2/701 від 27.01.2015р.

Посилаючись на наказ Міністра оборони України від 22.12.1997р. №483 суд першої інстанції не звернув увагу на п.п. 39, 40 цього наказу, згідно яких передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження заступників Міністра оборони України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, командувачів військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування та оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад.

Крім того, відповідно до Положення про полігони Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 187 від 03.05.2008 року, використання земельних ділянок полігонів не за призначенням та передача у користування іншим землекористувачам забороняється.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що спірний договір укладений в порушення вимог п.3 ч.5 ст. 20, ч.2 ст. 65, ч.4 ст.77 Земельного кодексу України, ст.ст. 9,14 Закону України «Про Збройні сили України», ч.1 ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст 203 та ст.215 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд
постановив:
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 16 квітня 2015 року у справі №915/239/15 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним (на майбутнє) договір про спільний обробіток землі №803 від 06.09.2014р., укладений між військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ агроторгівельна фірма «Трихатське-Агро».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 31.07.2015р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

Таран С.В.