КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р. Справа№ 927/596/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.06.2015 року у справі № 927/596/15 (Суддя Цимбал-Нарожна М.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна»

про стягнення 163 155, 15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.06.2015 року у справі № 927/596/15 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.06.2015 року у справі № 927/596/15 та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» суму заборгованості у розмірі 38 863 грн. 65 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом було порушено норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 29.07.2015.

Представник відповідача 23.07.2015 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав заперечення на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

08.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріглі Україна» (Клієнт) укладено Договір №W-TLI-08-02-12 про транспортно-експедиційне обслуговування, відповідно до умов якого Експедитор від свого імені та за рахунок Клієнта зобов'язується надати транспортно-експедиційні послуги з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів Клієнта-власника автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, а Клієнт-власник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги та інші платежі, передбачені даним Договором, а також обґрунтовані витрати Експедитора (в тому числі і штрафні санкції, сплачені Експедитором третім особам обумовлені неналежним виконанням Клієнтом своїх обов'язків).

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони обумовлюють умови надання послуг, які необхідні для здійснення перевезень в заявках.

Згідно додатку № 2 від 08.02.2012 до Договору, сторони обумовили ціни на продукцію ТОВ «Ріглі Україна» за групами сортів.

У відповідності до додатку № 5 від 26.12.2012 до Договору, сторони погодили вартість продукції Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріглі Україна», яка є основою для здійснення компенсації у випадку втрати та пошкодження вантажу.

Відповідно до заявки № 85 від 05.09.2013 р. про надання транспортно-експедиційних послуг до Договору W-TLI-08-02-12, ТОВ «Ріглі Україна» замовляє ТОВ «ЖЕФКО Україна» транспортно-експедиційні послуги по маршруту Санкт-Петербург-Київ, вантаж - жувальна гумка, жувальні конфетки, льодяники, згідно інвойсу.

01.01.2013 р. між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ТОВ «ЖЕФКО Україна» укладено договір страхування вантажів № 2013026/FR (далі - Договір страхування), відповідно до умов якого страховик зобов'язується відшкодувати страхувальнику прямі збитки, що перевищують встановлену франшизу та відбулися в період дії договору, але у межах страхової суми.

Положеннями договору страхування сторони визначили, що строк дії Договору страхування з 00:00 годин 01.01.2013 по 00:00 годин 01.01.2014.

Відповідно до п. 7 Договору страхування, договір є дійсним по всьому світу, крім перерахованих в договорі країн.

Предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з можливими збитками та шкодою, завданими майновим правам страхувальника відносно визначеного в договорі вантажу, яким він розпоряджається або користується при перевезенні вантажу (багажу) дорожнім, залізничним, морським та/або повітряним засобом, публічними або приватними перевізниками.

Згідно з п. 8.2 Договору страхування страхові випадки - пошкодження або втрата вантажу під час перевезення та/або транзиту.

Для отримання страхового покриття без франшизи обов'язковою умовою є проведення попереднього сюрвея, якщо вартість товарів перевищує 158826,98 грн. якщо сюрвей не проводиться, франшиза становитиме 31775,82 грн. (п. 8.3 Договору страхування).

У відповідності до п. 8.3.4 Договору страхування вантажі страхуються за заявленою вартістю, але в будь-якому випадку страхова сума не перевищує 156274500,00 грн. по перевезенню.

27.08.2013 між ФОП ОСОБА_4 (виконавець) та ТОВ «ЖЕФКО Україна» (клієнт) укладено договір N-TLI-27-08-13 про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) (надалі - Договір перевезення вантажу).

Відповідно до умов п.1.1 Договору перевезення вантажу виконавець приймає на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням та обробленням вантажів в міжнародному та/або регіональному сполученні, а саме організувати виконання послуг, пов'язаних з безперешкодним перевезенням вантажів клієнта автомобільним транспортом та обробленням вантажів клієнта з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення на території України й інших держав.

Пунктом 6.3 Договору перевезення вантажу сторони погодили, що виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану повною або частковою втратою вантажу в проміжок часу між його прийняттям до перевезення та його здаванням вантажоодержувачу відповідно до умов конвенції CMR.

Умовами Договору перевезення вантажу, а саме п. 6.7.7 передбачено, що виконавець несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення та до видачі вантажоодержувачу, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким виконавець не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

На виконання заявки № 101309001 від 06.09.2013 р. відповідач прийняв для перевезення вантаж - жувальну гумку, жувальні цукерки в кількості 20 т 33 євро палети місце завантаження м. Санкт-Петербург адреса відвантаження Київська обл. смт. Велика Димерка, вул. Броварська, 150 отримувач вантажу ТОВ «Ріглі-Україна».

Відповідно до інвойсу (накладної) № НОМЕР_1 від 12.09.2013 (надалі - інвойс), копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 132), загальна вартість товару, що перевозився відповідачем, відповідно до вказаного інвойсу складала 80202,10 доларів США.

Вантаж за вказаним інвойсом було прийнято до перевезення 12.09.2013, що підтверджено печаткою Санкт-Петербурзької митниці на наявній у матеріалах справи міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) № 0559169 (а.с. 133).

Згідно з Актом експертизи від 19.09.2013, складеним представником Київської торгово-промислової палати, визначено стан вантажних місць та стан пакування вантажу, після зрізання пломб української та російської митниць в напівпричепі замість 33 пакетів з 1881 ящиком жувальної гумки без цукру «Eclipse cherry ice», артикул 432517, як значиться в СМR №0559169, фактично знаходилось 31 пакет з 1761 ящиками, різниця становить 114 ящиків (ціна згідно інвойсу 42,64 долара за один ящик).

В акті експертизи ціна втраченого вантажу не визначена.

Виходячи з вище наведеного, вартість втраченого вантажу на час завантаження становила 4860,96 доларів США (114 х 42,64), що, враховуючи встановлений курс долару США до української гривні станом на 12.09.2013 у розмірі 7,993 гривні за долар США, становив 38863грн. 65 коп.

Платіжним дорученням № 102662 від 15.04.2014 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатила Товариству з обмеженою відповідальністю «ЖЕФКО Україна» страхове відшкодування в сумі 449107,44 грн., виходячи з умов укладеного вказаними юридичними особами договору страхування вантажів № 2013026/FR.

На підставі умов договору №W-TLI-08-02-12 від 08.02.2012 про транспортно-експедиційне обслуговування ТОВ «ЖЕФКО Україна» платіжним дорученням № 1208 від 23.04.2014 виплатило ТОВ «Ріглі Україна» 480883,26 грн. з призначенням платежу «оплата претензії № 126 від 26.09.2013 р.».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач У своєму відзиві на позовну заяву від 12.05.2015 просив застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску позовної давності та відмовити позивачу у зв'язку зі її спливом.

За своєю правовою природою укладений 27.08.2013 між ФОП ОСОБА_4 як Виконавцем та ТОВ «ЖЕФКО Україна» як Клієнтом Договір N-TLI-27-08-2013 про надання транспортно-експедиційних послуг (організації автомобільних перевезень вантажів) є договором міжнародного перевезення вантажу.

Правовідносини, які випливають з договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 зі змінами та доповненнями від 05.07.1978, до якої 10.08.1983 приєднався СРСР, а в подальшому був прийнятий Закон України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу» від 01.08.2006.

Конвенція має так званий відкритий характер. Для застосування її положень достатньо, щоб одне з двох місць - призначення вантажу до перевезення або призначення для його здачі - розташовувались у двох різних країнах, з котрих хоча б одна була учасницею Конвенції.

Таким чином, Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 є обов'язковою для застосування її Україною під час перевезення вантажу в сфері міжнародного автомобільного перевезення.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

З врахуванням ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 4 Господарського процесуального кодексу України положення зазначеної Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

У відповідності до п. 5 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 Договірні Сторони погодилися не змінювати будь-які з положень цієї Конвенції шляхом спеціальних угод між двома чи декількома Договірними Сторонами, за винятком скасування її застосування до їхніх прикордонних перевезень або дозволу використовувати вантажні накладні, що встановлюють право власності на вантаж при перевезеннях, які виконуються цілком в межах їхніх територій.

Як встановлено судом, відповідно до умов пункту 1.3 укладеного 27.08.2013 між ФОП ОСОБА_4 як Виконавцем та ТОВ «ЖЕФКО Україна» як Клієнтом договору №N-TLI-27-08-13 перевезення здійснюються відповідно до умов договору, Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КВДП) (із змінами, внесеними протоколом від 05.07.1978) (далі - Конвенція СМR), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транспорт», Статуту автомобільного транспорту України та інших нормативних актів, що регулюють питання виконання міжнародних перевезень вантажів.

Пунктом 6.1 договору від 27.08.2013 №N-TLI-27-08-13 встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за договором сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства України і/або Конвенції CMR. Виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану повною або частковою втратою вантажу в проміжок часу між його прийняттям до перевезення та його здаванням вантажоодержувачу відповідно до умов Конвенції CMR (пункт 6.3 названого договору).

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Матеріалами справи підтверджено, а учасниками судового процесу не спростовано факт прийняття відповідачем до перевезення вантажу відповідно до умов договору від 27.08.2013 № N-TLI-27-08-13 за інвойсом (накладною) № НОМЕР_1 від 12.09.2013.

Вантаж за вказаним інвойсом відповідачем було прийнято до перевезення 12.09.2013, що підтверджено печаткою Санкт-Петербурзької митниці на міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) № 0559169.

Крім того, доведеним є факт пошкодження пломб запірних приладів транспортного засобу, яким здійснювалося перевезення вантажу (довідка Управління внутрішніх справ Росії «Новасокольческий» у Псковській області, від 13.09.2013 № 43/4385, Акт експертизи від 18.09.2013, відповідно до якого після зрізання пломб української та російської митниць в напівпричепі не вистачало 114 ящиків жувальної гумки «Eclipse cherry ice», артикул 432517 (ціна згідно інвойсу 42,64 долара за один ящик).

Конвенцією CMR передбачена відповідальність перевізника за втрату вантажу під час виконання договору перевезення, яка не може бути змінена договірними сторонами шляхом укладання угоди.

Положеннями ст. 32.1 Конвенції CMR передбачено, що перевізник відповідає як за власні дії та упущення, так і за дії та упущення своїх агентів та усіх інших осіб, до послуг яких від вдається для здійснення перевезення, коли ці особи та агенти діють у рамках покладених на них обов'язків.

У відповідності до ст. 23 Конвенції CMR перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу. Така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості. Розмір відшкодування не може перевищувати 8,33 розрахункових одиниць СПЗ (Special Drawing Rights - SDR: міжнародні резервно-розрахункові кошти в рамках Міжнародного валютного фонду) за кг відсутньої ваги брутто. Більша компенсація може вимагатися тільки у випадку, якщо відповідно до статей 24 і 26 була задекларована вартість вантажу або заявлена декларація про додаткову цінність вантажу під час доставки.

Відповідно до наявного у матеріалах справи інвойсу вартість вантажу визначена у розмірі 80202,10 доларів США.

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належними та допустимими доказами підтверджується, що вартість втраченого вантажу на час завантаження становила 4860,96 доларів США (114х 42,64), що, враховуючи встановлений курс долару США до української гривні станом на 12.09.2013 (7,993 гривні за 1 долар США), становить 38863грн. 65 коп.

Таким чином, відшкодуванню підлягає вартість втраченого вантажу у сумі 38863,65 грн.

Платіжним дорученням № 102662 від 15.04.2014 ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатила ТОВ «ЖЕФКО Україна» страхове відшкодування в сумі 449107,44 грн., виходячи з умов укладеного вказаними юридичними особами договору страхування вантажів № 2013026/FR.

В обґрунтування позову позивач послався на п. 1 ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а також на ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини між позивачем як Страховиком та ТОВ «ЖЕФКО Україна» як Страхувальником врегульовані укладеним ними договором страхування вантажів № 2013026/FR, відповідно до умов пункту 23.12 якого в суму страхового відшкодування включаються всі необхідні та доцільно вчинені, підтверджені документально видатки, викликані виконанням Страхувальником обов'язків із забезпечення реалізації Страховиком права суброгації, тобто позову до особи, відповідальної за завданий збиток.

Таким чином, сторони зазначеного договору чітко визначили правову природу відносин між позивачем як Страховиком та особою, відповідальною за можливі збитки, завдані Страхувальнику, як відносини суброгації.

Як правильно зазначено в рішенні суду першої інстанції, у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по суті спору та апеляційній скарзі позивачем помилково ототожнюється правова природа регресу та суброгації, оскільки у позові містяться посилання як на ст.993 Цивільного кодексу України, так і на ст.1191 Цивільного кодексу України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що за суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України встановлений особливий правовий режим. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у постанові від 25.12.2013 у справі №6-112цс13, рішення якого відповідно до ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України «Про страхування»; частина ж 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України визначає право зворотної вимоги (регресу), а право на подання регресного позову передбачено ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика (позивача) права вимоги, а не набуття ним такого права, правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин статей 257, 262, 512, 993 Цивільного кодексу України, а не ст. 1191 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, оскільки стаття 1191 Цивільного кодексу України застосовується до деліктних правовідносин, а ст. 993 Цивільного кодексу України - до договірних, що мають місце у даній справі.

З урахуванням правової природи відносин сторін Договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 27.08.2013 № N-TLI-27-08-13, укладеного між ТОВ «ЖЕФКО Україна» та відповідачем, Договору страхування вантажів № 2013026/FR, укладеним позивачем як Страховиком та ТОВ «ЖЕФКО Україна» як Страхувальником, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача за позовом фактично є вимогою, що випливає з відносин суброгації.

При регресі страховик вправі задовольнити свою вимогу в повному обсязі, а у порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат.

З урахуванням вимог ст. 23 Конвенції CMR відшкодуванню на користь позивача за наслідками часткової втрати вантажу відповідачем підлягає вартість втраченого вантажу у розмірі 38863грн. 65 коп.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 38863грн. 65 коп. є обґрунтованими.

Вимоги про стягнення решти страхового відшкодування, що було сплачене позивачем на користь ТОВ «ЖЕФКО Україна», заявлені позивачем з порушенням вимог ст. 23 Конвенції CMR та ст. 993 Цивільного кодексу України, а тому задоволенню не підлягають.

12.05.2015 відповідачем у справі суду надано письмову заяву про застосування до позовних вимог позовної давності на підставі положень ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України, пункту «а» ч. 1 ст. 32 Конвенції про Договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Згідно з нормами статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до правил визначення початку перебігу позовної давності, визначеними у статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень ст. 32.1 Конвенції CMR подання позовів, які можуть виникнути в результаті перевезень, виконаних у відповідності з даною Конвенцією, може здійснюватися протягом одного року. Строк обліковується: а) у випадку часткової втрати вантажу, його пошкодження або прострочення доставки - з дня здавання вантажу.

Перебіг строку позовної давності за відносин суброгації починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку, адже відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, що зазначений вище страховий випадок відбувся 13.09.2013, що підтверджено відповідною довідкою органу внутрішніх справ Російської Федерації.

Таким чином, перебіг позовної давності за вимогою позивача про відшкодування страхової виплати за страховим випадком розпочався з 14.09.2013 і закінчився 14.09.2014.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом 16.04.2015, що підтверджено відбитком штемпелю відділення поштового зв'язку на поштовому конверті із позовними матеріалами, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності, а також враховуючи наявність заяви відповідача про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позову в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 38863грн. 65 коп. слід відмовити внаслідок спливу строку позовної давності.

Натомість, в решті позовних вимог судом першої правомірно відмовлено, у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.06.2015 року по справі № 927/596/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 927/596/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

ОСОБА_1