ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 р. Справа№ 914/1638/15

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк", м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр "Український КАПІТАЛ", м. Львів

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 690,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 179341,84 грн. та 2,48 грн. пені

Суддя Ділай У.І.

За участі представників:

Від позивача: Федорюк І.І. - представник (Довіреність б/н від 19.12.2013р.)

Від відповідача: Кузьменко А.В. - представник (Довіреність б/н від 08.06.2015р.)

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр "Український КАПІТАЛ"" про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 690,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 179341,84 грн. та 2,48 грн. пені.

Ухвалою суду від 22.05.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 09.06.2015р.

Ухвалою суду 09.06.2015р. розгляд справи відкладено на 25.06.2015р.

25.06.2015р. від позивача до відділу обліку та документального забезпечення поступили Доповнення до позовної заяви №10-3/12975 від 23.06.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 25.06.2015р. позовні вимоги згідно поданих доповнень (№10-3/12975 від 23.06.2015р.) просив задоволити.

Представник відповідача заявив усне клопотання в судовому засіданні 25.06.2015р. про відкладення розгляду справи, для надання можливості подати обґрунтований відзив на позовну заяву, та про залучення третьої особи. Письмової заяви з обґрунтуванням про залучення третьої особи та відзиву не надав.

В судовому засіданні 25.06.2015р. оголошено перерву до 14.07.2015р.

В судовому засіданні 14.07.2015р. представник позивача подав суду докази доплати судового збору за збільшені позовні вимоги у доповненнях до позовної заяви №10-3/12975 від 23.06.2015р.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.07.2015р. просив суд розгляд справи відкласти для надання можливості добровільно врегулювати спір.

Представник позивача проти заявленого відповідачем клопотання заперечив, зазначивши, що відповідач вчиняє умисно дії для затягування процесу, та просив суд позовні вимоги задоволити.

Суд ухвалив клопотання представника відповідача задоволити та оголосив в судовому засіданні перерву 14.07.2015р. до 21.07.2015р.

21.07.2015р. від відповідача до відділу обліку та документального забезпечення поступило Клопотання про продовження строку розгляду справи, в порядку ст. 69 ГПК України, оскільки відповідач має намір добровільно врегулювати спір.

Вищенаведене клопотання представника відповідача судом задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні 21.07.2015р. проти заявленого клопотання відповідача, не заперечив.

В судовому засіданні 21.07.2015р. продовжено строк вирішення спору та оголошено перерву до 27.07.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 27.07.2015р. підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

В судовому засіданні 27.07.2015р. представник відповідача просив відкласти розгляд справи для надання можливості добровільного врегулювання спору.

Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

28.02.2012р. між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № КU016749, відповідно до якого, позивачем зобов'язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 28 000,00 доларів США строком на 60 (Шістдесят) місяців, а відповідач зобов'язувався повернути позивачу основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що містяться в додатку №1 до кредитного договору і є його невід'ємною частиною, та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку передбачених договором. Кінцевий строк погашення не пізніше 28 лютого 2017 року.

26 березня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 відповідно до якої Кредитний договір викладено в новій редакції.

Договірні зобов'язання позивач виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 28 000,00 доларів США, про що свідчить копія меморіального ордеру №957745 від 29.02.2012р. (долучена до матеріалів справи).

Як вказано у позовній заяві зобов'язань за кредитним договором № КU016749 від 28.02.2012р. відповідач належно не виконав. Про наявність заборгованості представник відповідача в суді в усних поясненнях не заперечив, доказів зворотного не надав.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач направляв відповідачу повідомлення-вимогу від 02.04.2015р. №10-3/6830 та від 14.05.2015р. №10-3/9939 про дострокове погашення заборгованості за кредитом, яка залишена останнім без відповіді та задоволення. Позивачем надано докази вручення повідомлення-вимоги (оригінал долучено до матеріалів справи).

Пунктом 12.1.8. кредитного договору, встановлено, що банк, незалежно від інших положень кредитного договору має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання певних обставин, зокрема, невиконання позичальником умов будь-якого іншого кредитного договору, що укладений між позичальником та банком та/або договорів, що укладені з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника або третіх осіб за кредитними договорами, укладеними з банком.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав зобов'язань щодо повернення отриманих кредитних коштів. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості 8 054,00 доларів США основного боргу, 467,00 доларів США простроченого боргу, 169,07 доларів США заборгованості по відсотках.

При прийнятті рішення суд виходить і наступного:

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали кредитний договір № КU016749 від 28.02.2012р., у зв'язку з чим набули взаємних прав і обов'язків.

Згідно визначення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов договору, позивач зобов'язувався надати кредит, а відповідач, згідно здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі.

Як узгоджено сторонами, дату остаточного повернення кредиту визначено 28.02.2017р.

Поданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями документів підтверджено, що позивач свої зобов'язання за спірним договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів.

Відповідач дану обставину не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду. Представник відповідача усно підтвердив наявність заборгованості перед позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення отриманих кредитних коштів та правомірною є вимога дострокового погашення заборгованості.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (сі.43 ПІК України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, документально підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленум) Вищого господарською суд) України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодекс України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору, не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ПІК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 599, 610, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Центр "Український КАПІТАЛ" (79024, м. Львів, вул. Промислова, 50/52, ідентифікаційний код 32894026) на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, ідентифікаційний код 19358632) 8 054,00 доларів США основного боргу, що за курсом НБУ станом на 13.05.2015р. становить 179 341,84грн., 467,00 доларів США простроченого боргу, що за курсом НБУ станом на 13.05.2015р. становить 9637,74грн., 169,07 доларів США заборгованості по відсотках що за курсом НБУ станом на 13.05.2015р. становить 3489,19грн. та 3586,89 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.07.2015р.

Суддя Ділай У.І.