ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р. Справа № 920/253/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Кучменко С.В. (довіреність від 18.12.2014 року),

відповідача - Кендюшенко А.О. (довіреність №10-19/17Д/166, дійсна до 15.10.2015 року),

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.3369С/1-38) на рішення господарського суду Сумської області від 30.04.2015 року

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Садовського", м. Суми,

до Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго", м. Суми,

про визнання додаткової угоди укладеною,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ЖБК "Садовського", звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить суд з урахуванням уточнення позовних вимог від 27.02.2015 року (а.с. 73) визнати укладеною Додаткову угоду до Договору про постачання електричної енергії № 171374 від 23.09.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" та Житлово-будівельним кооперативом "Садовського", в редакції, запропонованій позивачем.

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.04.2015 року у справі № 920/253/15 (суддя Лугова Н.П.) в позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає про неправомірність розподілу споживачів за прейскурантом 09-01, оскільки відповідно до діючої методології розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, яка затверджена постановою НКРЕ від 06.05.1998 року №564, споживачі об'єднані у дві групи і розподіляються за 2 класами напруги. При цьому, на думку відповідача, наявність прибутку від здійснення своєї діяльності позивачем не є підставою для встановлення тарифів на електричну енергію. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

В судовому засіданні 21.07.2015 року Харківським апеляційним господарським судом оголошено перерву в розгляді апеляційної скарги до 30.07.2015 року 10:30 год.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.09.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Садовського" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 171374 (далі-договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умовам договору та додатків до договору.

Згідно з п. 2.2.2 договору постачальник зобов'язується постачати електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених у відповідності до розділу 5 Договору та з урахуванням розділу 6 Договору згідно додатку 1 "Обсяги постачання (договірні величини споживання) електричної енергії споживачу та субспоживачу" до Договору;

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок та гарантованого рівня надійності електропостачання згідно фактичної категорії, визначеної додатком 6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" до договору;

- з дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

В п. 7.6 договору зазначено, що перелік комерційних засобів обліку основного споживача та субспоживача, з необхідними даними для розрахунків, наведений відповідно у додатках 3.1 "Перелік та дані комерційних засобів обліку, по яких проводиться розрахунок за відпущену електроенергію споживачу" до договору та 3.2 "Перелік та дані комерційних засобів обліку субспоживачів" до договору.

Відповідно до п. 9.1 договору всі додатки до договору, а саме, № 1,2,3.1, 4, 5, 6, 7, 8, 10.1, 12, є невід'ємними частинами договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Цей договір вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов(п.9.6 договору).

Згідно додатку 3.1 до договору "Перелік та дані комерційних засобів обліку, по яких проводиться розрахунок за відпущену електроенергію споживачу" для Житлово-будівельного кооперативу "Садовського" визначено тарифну групу "1".

У позовній заяві позивач посилається на п. 2.1.1 Порядку застосування тарифів на електроенергію, який затверджений постановою НКРЕ від 23.04.2012р. №498 відповідно до якого, населенню, яке розраховується з ліцензіатом за загальним розрахунковим засобом обліку та об'єднане шляхом створення юридичної особи, відпуск електричної енергії проводиться за тарифами для населення.

При цьому, позивач зазначає, що відповідно до статуту ЖБК «Садовського» його членами є дев'ять фізичних осіб, тобто населення, яким електрична енергія необхідна для власних потреб, не пов'язаних із підприємницькою діяльністю; члени кооперативу об'єдналися шляхом створення юридичної особи - ЖБК «Садовського», який не здійснює підприємницьку діяльність, за організаційно-правовою формою відноситься до обслуговуючого кооперативу, у зв'язку з чим, на підставі п. 2.2 Прейскуранту № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затвердженого постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990р. № 152, позивач відноситься до тарифної групи « 9». Зазначена тарифна група передбачає оплату за електроенергію за тарифом як для населення.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач листом від 23.12.2014 року звернувся з до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору №171374 від 23.09.2014 року, якою внести зміни в додаток 3.1 договору, змінивши «тарифну групу 1» на «тарифну групу 9» (а.с.67,68 т.1).

Як зазначає позивач, відповідач відповіді на лист не надав, проект додаткової угоди не підписав, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом, в якому посилаючись на п.6 ст.276 ГК України, просить суд визнати додаткову угоду до договору №171374 від 23.09.2014 року укладеною в редакції позивача.

Відповідач проти позову заперечує та у відзиві на позовну заяву зазначає про неправомірність розподілу споживачів за Прейскурантом № 09-01, оскільки відповідно до діючої Методології розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої постановою НКРЕ від 06.05.1998р. № 564, споживачі об'єднані у 2 групи і розподіляються за 2 класами напруги. Крім того, розподіл всіх споживачів на дві тарифні групи зазначено також в листах НКРЕ від 29.04.2002р. №05-30-09/1371 та від 02.08.2005р. № 05-39-18/3448.

Колегія суддів враховує наступне.

Правила користування електричною енергією, затверджені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. № 28 регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) та поширюються на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до п.1.3 вказаних Правил, постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Відповідно до Тимчасової методики розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої постановою НКРЕ від 06.05.1998р. № 564, роздрібні споживачі електричної енергії об'єднані у дві групи: 1 група - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи - підприємці, 2 група - міське та сільське населення.

Як зазначено в листі Національної комісії регулювання електроенергетики України від 02.08.2005р. № 05-39-18/3448 згідно з діючою методологією розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженою постановою НКРЕ від 06.05.1998 р. № 564, споживачі об'єднані у 2 групи: до 1 групи належать споживачі промислові та прирівняні до них, комерційні, сільськогосподарські споживачі-виробники, непромислові; до 2 групи - міське та сільське населення.

Крім того, згідно Порядку визначення класів споживачів, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.08.98 №1052, споживачі електричної енергії розподіляються на два класи.

До 1 класу відносяться споживачі, які:

1) отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги 27,5 кВ та вище;

2) приєднані до шин електростанцій (за винятком ГЕС, які виробляють електроенергію періодично), а також до шин підстанцій електричної мережі напругою 220 кВ і вище, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу;

3) є промисловими підприємствами із середньомісячним обсягом споживання електричної енергії 150 млн. кВт год. та більше на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу.

До 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги нижче 27,5 кВ, крім випадків, викладених вище.

Водночас Порядком застосування тарифів на електроенергію, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики 23.04.2012р. № 498 встановлено, що цей Порядок є обов'язковим до застосування ліцензіатами з постачання електричної енергії за регульованим тарифом при здійсненні постачання електричної енергії населенню та споживачам, прирівняним до населення.

Згідно п. 2.1 вказаного Порядку до категорії населення належать фізичні особи (громадяни), які споживають електричну енергію для власних побутових потреб у житлових будинках, квартирах (у тому числі квартирах, які розташовані на цокольних поверхах багатоквартирних житлових будинків), гуртожитках; для потреб особистого селянського господарства, присадибних і садових ділянок, дач; для освітлення особистих гаражів та боксів. Населенню, яке розраховується з ліцензіатом за загальним розрахунковим засобом обліку та об'єднане шляхом створення юридичної особи, відпуск електричної енергії проводиться за тарифами для населення.

Отже, застосування тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, мають право лише споживачі, які забезпечують споживання електроенергії безпосередньо населенням в окремих житлових будинках, квартирах, гуртожитках тощо, а також безпосередньо задовольняють потребу населення в комфортному користуванні житловим фондом, тобто використовують електроенергію на технічні цілі житлових будинків для підтримки нормального функціонування систем їх інженерного забезпечення.

Колегія суддів враховує, що в листі від 11.10.2005р. № 02-34-11/4743 Національна комісія регулювання електроенергетики України надала роз'яснення, відповідно до якого, у зв'язку з відсутністю побутових потреб під час будівництва спожита електрична енергія повинна оплачуватись за роздрібним тарифом, встановленим для 1 групи споживачів відповідного класу напруги.

В матеріалах справи містяться державні акти на право власності на земельну ділянку членів ЖБК «Садовського», з яких вбачається цільове призначення земельних ділянок - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.54-64 т.1).

При цьому, позивачем не доведено наявності забудови вказаних земельних ділянок та використання електричної енергії виключно для побутових потреб населення або на технічні цілі житлового фонду.

З урахуванням наведеного, визначення ЖБК «Садовського» споживачем 1 класу («тарифна група 1») в укладеному сторонами договорі №171374 від 23.09.2014 року є правомірним та узгоджується з приписами чинного законодавства України.

Позивач в позовній заяві, а також в апеляційній скарзі посилається на Прейскурант № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію", затверджений постановою Держкомцін СРСР від 28.02.1990р. № 152, на підставі якого, на думку позивача, необхідно визначати тарифні групи споживачів електроенергії.

Судова колегія враховує, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991р. № 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 06.05.1998р. № 564 затверджено Тимчасову методику розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, якою і визначено тарифні групи споживачів ( із змінами, внесеними постановою №1246 від 30.10.2008р.).

Вказана Тимчасова методика визначає дві групи споживачів, розподіляючи їх за двома класами напруги: до 1 групи належать споживачі промислові та прирівняні до них, комерційні, сільськогосподарські споживачі-виробники, непромислові; до 2 групи - міське та сільське населення.

При цьому, вказана вище Методика не містить « 9 тарифної групи», яку позивач пропонує включити в додаткову угоду до договору.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги лист Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.03.2004р. № 05-34-11/1176, в якому надано роз'яснення, що здійснювати розподіл споживачів за Прейскурантом 09-01 неправомірно, оскільки відповідно до діючої методології розрахунку роздрібного тарифу на спожиту електроенергію, тарифу на передачу електроенергії місцевими (локальними) електромережами та тарифу на постачання електроенергії, затвердженої постановою НКРЕ від 06.05.98 N 564 врегульовано питання щодо визначення тарифних груп споживачів електроенергії іншим чином, ніж передбачає вказаний прейскурант.

Таким чином, доводи позивача про необхідність застосування « 9 тарифної групи» з посиланням на Прейскурант № 09-01 "Тарифи на електричну та теплову енергію" є неправомірним та не приймаються до уваги колегією суддів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для внесення змін до договору №171374 від 23.09.2014 року, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Сумської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.04.2015 року у справі №920/253/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови по справі № 920/253/15 підписано 04.08.2015 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Бондаренко В.П.

Суддя Ільїн О.В.