РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015Справа №910/14001/15

за позовом Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " Інгосстрах "

до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"

про стягнення 4175,95 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

від позивача: Діденко І.В. (дов. №Є.37.7.0.0/Д-841)

від відповідача: Курило О.Б. (дов.№140/05/15 від 29.05.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" про стягнення 4175,95 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2015 порушено провадження у справі №910/14001/15 та призначено її до розгляду на 30.06.2015 року.

18.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

22.06.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшла інформація, витребувана ухвалою суду від 05.06.2015 року.

24.06.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

У судовому засіданні 30.06.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини аналогічні тим, що викладені у відзиві.

На запитання суду щодо наявності додаткових обставин, що мають значення для справи представники позивача та відповідача повідомили, що ними подані всі докази, які мають значення для вирішення справи по суті, судом досліджені всі обставини справи і на підставі зібраних доказів можливо прийняти рішення у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2011 між Приватним акціонерним товариством " Страхова компанія " Інгосстрах " (страховик) та Приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" (страхувальник) укладено договір страхування наземного транспорту №LVL6АХ02001867 (далі - Договір), за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "ВАЗ 211040", державний номер ВС1740СО.

Відповідно до довідки №54849978 про дорожньо-транспортну пригоду 19.12.2014 у м.Львів по вул.Шурата,18 сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортними засобами марки "ЗАЗ", державний номер ВС7590АА, під керуванням Коцій Василя Богдановича (право керування передбачено у технічному паспорті) та транспортним засобом марки "ВАЗ 211040", державний номер ВС1740СО, під керуванням Курман Ігоря Івановича.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Коцій В.Б. Правил дорожнього руху України, якого постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 26.12.2014 у справі №466/9144/14-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.12.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до умов договору №LVL6АХ02001867 від 29.11.2011 року.

Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику "ВАЗ 211040", державний номер ВС1740СО, визначена на підставі Звіту №2008/14 від 24.12.2014 у розмірі 4625,82 грн.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі вказаного Звіту та зазначений у страховому акті №И-21 від 12.01.2015 із розрахунком до нього у розмірі 4175,95 грн.

Позивач, на виконання умов договору №LVL6АХ02001867 від 29.11.2011, перерахував на рахунок страхувальника суму страхового відшкодування у загальному розмірі 4175,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №130 від 13.01.2015.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Коцій В.Б., який керував транспортним засобом марки "ЗАЗ", державний номер ВС7590АА, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" (відповідач у справі), за полісом №АІ/7121562, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому позивач звернувся із даним позовом до суду.

Водночас, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем проведеного ремонту пошкодженого ТЗ, внаслідок чого підстави для сплати суми податку на додану вартість відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Шевченківського районного суду міста Львова від 26.12.2014 у справі №466/9144/14-п встановлено вину Коцій В.Б. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки "ЗАЗ", державний номер ВС7590АА.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Коцій В.Б., який керував транспортним засобом марки "ЗАЗ", державний номер ВС7590АА, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" (відповідач у справі), за полісом №АІ/7121562, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхове товариство "Гарантія" є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "ЗАЗ", державний номер ВС7590АА.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Відкритого акціонерного товариства Приватне акціонерне товариство " Страхова компанія " Інгосстрах " - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №LVL6АХ02001867 від 29.11.2011 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Коцій В.Б., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у відповідності до чинного законодавства, умов Договору №LVL6АХ02001867 від 29.11.2011, перерахував визначену суму страхового відшкодування у загальному розмірі 4175,95 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №130 від 13.01.2015 року.

Підтвердженням фактично здійснених витрат по виплаті страхового відшкодування страховиком є платіжні доручення щодо перерахування грошових коштів (суми страхового відшкодування) на рахунок страхувальника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 12.11.2013 у справі №905/4194/13, у якій зауважено, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

У постановах Верховного Суду України від 07.11.2011 у справі № 3-118гс11 та у від 12.03.2012 у справі №3-12гс12 викладено правову позицію про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Рішення Верховного Суду України, відповідно до положень ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві зазначає, що позивачем неправомірно включено до розміру страхового відшкодування, заявленого до стягнення у межах даного позову податок на додану вартість, оскільки відсутні докази факту оплати проведеного ремонту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлена до стягнення сума виплаченого страхового відшкодування, яка складається, зокрема, з вартості запасних частин транспортного засобу, що підлягають заміні, згідно рахунку-фактури №Р-000707 від 23.12.2014 та ремонтної калькуляції №1740 від 24.12.2014, складеної за допомогою комп'ютерної програми "Аудатекс".

При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку ПДВ нарахований по господарських операціях з придбання запчастин та матеріалів необхідних для відновлення автомобіля, що є об'єктом оподаткування податком на додану вартість та відповідає вимогам ст.ст. 180,185 Податкового кодексу України.

Разо з тим, як свідчить наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №130 від 13.01.2015, позивач сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування без ПДВ, як того вимагають норми чинного законодавства, а тому підстави для вирахування з суми матеріального збитку податку на додану вартість відсутні, а доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/7121562 передбачено 0,00 грн. франшизи, у зв'язку із чим, розмір страхового відшкодування після зменшення на відповідний розмір франшизи, залишається незмінним.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Страхове товариство "Гарантія" не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню повністю.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" про стягнення 4175,95 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (01601, м.Київ, Печерський узвіз, будинок 3; ідентифікаційний код 14229456) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, будинок 32, офіс 402; ідентифікаційний код 33248430) 4 175 (чотири тисячі сто сімдесят п'ять) гривень 95 копійок сплаченого страхового відшкодування та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 30.06.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 06.07.2015 року

Суддя К.В. Полякова