РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015№910/14779/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Кримзалізобетон"

до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

про розірвання генеральної угоди, кредитних договорів, припинення зобов'язання, звільнення від штрафних санкцій і пені

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: не з'явились;

від відповідача: Беседін В.І., Никеруй Т.М. - представники за дов.

Рішення прийняте 27.07.2015, у зв»язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 13.07.2015 по 27.07.2015.

У судовому засіданні 27.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Кримзалізобетон" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - відповідач) про:

- розірвання Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, укладену між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Відкритим акціонерним товариством "Кримзалізобетон";

- розірвання кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Відкритим акціонерним товариством "Кримзалізобетон";

- розірвання кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Відкритим акціонерним товариством "Кримзалізобетон";

- припинення зобов'язання позивача за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями;

- звільнення позивача від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями.

Рішенням господарського суду міста Києва № 910/14779/14 від 29.01.2015 в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/14779/14 від 09.04.2015 рішення господарського суду міста Києва № 910/14779/14 від 29.01.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/14779/14 від 10.06.2015 рішення господарського суду міста Києва від 29.01.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 у справі № 910/14779/14 скасовано, справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Матеріали справи № 910/14779/14 були отримані господарським судом міста Києва 17.06.2015 та згідно автоматизованої системи документообігу суду передані на новий розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою від 18.06.2015 справу №910/14779/14 прийнято до провадження судді Сівакової В.В. та призначено розгляд справи на 23.06.2015.

Ухвалою від 23.06.2015, в порядку статті 20 ГПК України, судом задоволено самовідвід судді Сівакової В.В. від участі у справі № 910/14779/14.

Відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автомати3чного розподілу справ №04-23/761 від 24.06.2015 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/14779/14 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою від 30.06.2015, справу прийнято до провадження судді Літвінової М.Є., розгляд справи призначений на 13.07.2015.

В судовому засіданні 13.07.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 27.07.2015.

В силу положень ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Обов'язок по доведенню обставин покладено положеннями Господарського процесуального кодексу України на сторін у справі, а судом надається оцінка доводам сторін з урахуванням представлених ними доказів.

При зверненні з клопотанням про витребування доказів, сторона має довести перед судом обставини на які зроблені посилання в обґрунтування необхідності вчинення відповідних дій, а не стверджувати про можливе підтвердження отриманими відомостями своїх припущень.

З поданого клопотання позивача не вбачається його відповідність вищенаведеним положень, тобто позивач не довів суду про перешкоджання його отримання самостійно, адже в силу положень ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень та в разі неможливості самостійно надати докази, сторона може звернутись із відповідним клопотанням до суду.

Таким чином, в задоволенні клопотання про витребування доказів суд відмовив.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив про відсутність одночасної наявності передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України умов необхідних для можливості розірвання судом відповідних правочинів, оскільки виконання кредитних договорів в жодному випадку не порушує співвідношення майнових прав як кредитора так і боржника, а також не позбавляє останнього того, на що він розраховував при їх укладенні.

У судовому засіданні 27.07.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

15.06.07. між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" та Відкритим акціонерним товариством "Кримзалізобетон", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Кримзалізобетон", було укладено Генеральну угоду № 151407N2 (з подальшими змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами: від 27.06.07., 03.07.08., 25.12.08., 26.11.09.

Відповідно до п. 1.4 Генеральної угоди № 151407N2, її метою є, зокрема, укладення окремих договорів на здійснення кредитних операцій в межах Генеральної угоди за умови позитивного рішення Банку щодо відповідного кредитного проекту.

В рамках Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 151407К28 від 02.07.07. та Кредитний договір № 151407К29 від 02.07.07.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 3.2.1, п. 3.2.2 Кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07, ліміт кредитної лінії становить 6 260 000,00 доларів США. Кінцевий термін погашення 15.06.14.

У зазначений Кредитний договір № 151407К28 від 02.07.07. неодноразово були внесені зміни та доповнення, якими змінювалась річна відсоткова ставка за користування кредитними коштами, розмір та умови нарахування комісії за управління кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, графік надання та погашення кредиту, а саме були укладені наступні додаткові угоди: № 151407К28-1 від 21.08.07., № 151407К28-2 від 24.12.07., №151407К28-3 від 18.01.08., № 151407К28-4 від 25.04.08., № 151407К28-5 від 27.06.08., №151407К28-6 від 03.07.08., № 151407К28-7 від 25.12.08., № 151407К28-8 від 05.03.09., №151407К28-9 від 07.04.09., № 151407К28-10 від 08.05.09., № 151407К28-11 від 05.06.09., №151407К28-12 від 07.07.09., № 151407К28-13 від 30.07.09., № 151407К28-14 від 28.08.09., №151407К28-15 від 29.09.09., № 151407К28-16 від 29.10.09., № 151407К28-17 від 26.11.09., №151407К28-18 від 30.04.10., № 151407К28-19 від 30.06.10., № 151407К28-20 від 29.07.10., №151407К28-21 від 03.08.10.

Згідно з п. 3.2.1, п. 3.2.2 Кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07, ліміт кредитної лінії становить 18 000 000,00 доларів США. Кінцевий термін погашення 15.06.14.

У зазначений Кредитний договір № 151407К29 від 02.07.07. неодноразово були внесені зміни та доповнення, якими змінювалась річна відсоткова ставка за користування кредитними коштами, розмір та умови нарахування комісії за управління кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, графік надання та погашення кредиту, а саме були укладені наступні додаткові угоди: № 151407К29-1 від 21.08.07., № 151407К29-2 від 24.12.07., №151407К29-3 від 18.01.08., № 151407К29-4 від 25.04.08., № 151407К29-5 від 03.07.08., №151407К29-6 від 20.11.08., № 151407К29-7 від 25.12.08., № 151407К29-8 від 05.03.09., №151407К29-9 від 07.04.09., № 151407К29-10 від 08.05.09., № 151407К29-11 від 05.06.09., №151407К29-12 від 07.07.09., № 151407К29-13 від 30.07.09., № 151407К29-14 від 28.08.09., №151407К29-15 від 29.09.09., № 151407К29-16 від 29.10.09., № 151407К29-17 від 26.11.09., №151407К29-18 від 30.04.10., № 151407К29-19 від 30.06.10., № 151407К29-20 від 29.07.10., №151407К29-21 від 03.08.10.

Як зазначено позивачем, на виконання умов Кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. та Кредитного договору №151407К29 від 02.07.07. Банк відкрив позивачу невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 6 260 000 доларів США з кінцевим терміном погашення 15.12.17 та невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 11 422 139,90 доларів США з кінцевим терміном погашення 15.12.17.

В межах зазначених кредитних ліній відповідачем було надано позивачу кредит в розмірі 6 219 600,40 доларів США та 11 422 139,90 доларів США.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.05.13. у справі №901/731/13-г було стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кримзалізобетон" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за Генеральною угодою №151407N2 від 15.06.07., у тому числі за кредитними договорами №151407К28 від 02.07.07. та №151407К29 від 02.07.07 в розмірі 20 518 650,28 доларів США (еквівалент 164 005 571,69 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.01.13.) та 17 074,86 грн., а також судовий збір в розмірі 68 820,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на суттєву зміну умов, якими сторони керувались при укладенні вказаних правочинів, внаслідок визнання АР Крим окупованою територією, що є підставою для їх розірвання, а також на те, що окупація та подальша анексія території АР Крим є форс-мажорною обставиною, що звільняє позивача від відповідальності за невиконанням свого зобов'язання у порядку ст. 617 ЦК України.

Посилаючись на настання форс-мажорних обставин, які полягають в окупації території АР Крим, що унеможливило виконання зобов'язань контрагентами по постачанню сировини для виготовлення та реалізації продукції ПАТ "Кримзалізобетон", позивач просить на підставі ст.617 ЦК України звільнити його від відповідальності за порушення умов вказаних кредитних договорів шляхом розірвання Генеральної угоди №151407N2 та кредитних договорів № 151407К28 від 02.07.07 та № 151407К29 від 02.07.07, а також припинити його зобов'язання за даною Генеральною угодою та кредитними договорами, в тому числі зі сплати пені та штрафних санкцій.

У запереченнях на позов відповідач посилається на відсутність одночасно всіх умов передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України. Також, відповідач зазначає про те, що сертифікати надані позивачем не містять посилань на наявність відповідних обставин в обґрунтування невиконання саме кредитних зобов'язань, угод вимоги щодо розірвання яких заявлено позивачем.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Відповідно ч. 1 до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Суд при цьому зазначає, що у даному випадку відсутня наявність одночасно всіх умов передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для можливості розірвання судом відповідних правочинів, адже виконання кредитних договорів в жодному випадку не порушує співвідношення майнових інтересів як кредитора так і боржника, а також не позбавляє останнього, на що він розраховував при їх укладенні.

Судом встановлено відсутність обставин, які б підтверджували сукупність і наявність вищезазначених чотирьох умов.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч. 7 статті 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Оскільки, позивач не довів, що настали істотні зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, то вимоги Публічного акціонерного товариства "Кримзалізобетон" про розірвання Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У зв'язку з відсутністю підстав щодо розірвання кредитного договору із змінами та доповненнями, вимоги позивача щодо припинення зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Кримзалізобетон" за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07 зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., №151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, у зв'язку із неможливістю його виконання з причин, що не залежать від позивача та відповідача, також не підлягають задоволенню.

Крім зазначеного, позивач просить звільнити його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою №151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами №151407К28 від 02.07.07., №151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, на підставі статті 617 ЦК України у зв'язку із окупацією та подальшою анексією АР Крим, що на його думку є форс-мажорною обставиною.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

27.04.14. набрав чинності Закон України від 15.04.14р. № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон).

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (частина 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України №6602-0-26-14/8.1 від 30.05.14., за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

Відповідно до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" завданнями торгово-промислових палат є, зокрема, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках.

Так, Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників) (частина 3 статті 14 вказаного Закону).

Крім того, Торгово-промислова палата здійснює виконання інших завдань, передбачених її статутом (частина друга ст. 3 цього Закону).

До ТПП зацікавлена сторона договору (контракту) подає письмову заяву, підписану її керівником. Заява прописується у довільній формі. В заяві вказуються початок виникнення подій (які віднесені в контракті/договорі до форс-мажорних обставин), період дії цих обставин та їх наслідки. Також у заяві вказується, які зобов'язання за договором не можуть бути виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин, та контактна інформація для зворотного зв'язку.

До заяви додаються такі документи: належним чином засвідчена копія договору (контракту) з усіма додатками (змінами та доповненнями, якщо вони були). У ньому мають бути вказані обставини, що звільняють сторони від відповідальності, перераховані події, які сторони погодилися вважати форс-мажорними, вказані органи країн, що підтверджують факт настання обставин форс-мажору; інформація про обсяг виконаних (або невиконаних) зобов'язань по договору (контракту); документи компетентних державних органів, що підтверджують настання події.

За результатами розгляду документів ТПП видає сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини. Сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини - це документ установленої форми, який є підтвердженням настання форс-мажорних обставин на території України, виданий ТПП згідно з нормами чинного законодавства.

Сертифікат (висновок) видається заявнику на бланку ТПП. У сертифікаті (висновку) вказуються сторони контракту (договору), дата його укладення, місце, час, період (якщо це можливо вказати на дату звернення), протягом якого мали місце надзвичайні та невідворотні події.

Сертифікат (висновок) підписується Президентом ТПП, Першим віце-президентом або Віце-президентами. На сертифікаті (висновку) ставиться печатка ТПП.

Сертифікат видається по кожному контракту (договору) окремо українською (або іноземною) мовою за бажанням заявника. Копії виданих сертифікатів (висновків) та документів, на підставі яких вони були видані, зберігаються у департаменті юридичного забезпечення протягом 3-х років.

Відповідно до положень п. 6.2 Регламенту, затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 №40 (3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Так, відповідно до сертифікатів Торгово-промислової палати, вбачається, що останні засвідчують наявність подій на території Автономної Республіки Крим, які спричинили невиконання зобов'язань за договорами №29/01-13А від 29.01.2013, укладеним між позивачем та ПАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр", за договором №03/13 від 29.03.2013, укладеним між позивачем та ТОВ "Торговий будинок цемент", а також невиконання відповідних податкових зобов'язань позивача.

Разом з тим, наявні в матеріла справи сертифікати не містять жодних посилань на наявність відповідних обставин в обґрунтування саме кредитних спірних зобов'язань, угод вимоги щодо розірвання яких заявлено позивачем.

Отже, із зазначеного суд дійшов висновку, що зазначені сертифікати ТПП є неналежними доказами обґрунтування вимог позивача, оскільки останні жодним чином не стосуються відносин між учасниками спору, предметом якого є розірвання договорів, щодо яких відсутні будь-які висновки (сертифікати) Торгово-промислової палати України.

Надані позивачем до матеріалів справи листи, з якими він звертався до президента Торгово-промислової палати України з питанням про те, чи є обставини, що склалися на території Автономної Республіки Крим щодо постачання товарів та господарської діяльності товариства такими, що є форс-мажорними.

У зв'язку з вищезазначеним, в суду відсутні підстави для визнання зазначених позивачем обставин форс-мажорними, а тому вимоги позивача щодо звільнення його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Проте, Публічним акціонерним товариством "Кримзалізобетон" належними засобами доказування не доведено суду порушення відповідачем законних та охоронюваних інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 30.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова