донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.07.2015 справа №7/162

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів при помічнику суддіСгара Е.В. Склярук О.І., Будко Н.В. Фенченко Б.М.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: від держвиконавця:не прибув Тихонова О.О. - довір. Фоміна В.І. - довір.
розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу",м.Маріуполь Донецької області
на ухвалу господарського судуЗапорізької області
від02 червня 2015 р.
по справі№ 7/162 (суддя Боєва О.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго",м.Горлівка Донецької області
до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу",м.Маріуполь Донецької області
про стягнення 90 334 618,66 грн.
за скаргоюКомунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь Донецької області
на діїДержавної виконавчої служби України, м.Київ

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь Донецької області звернулось до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії Державної виконавчої служби України, м. Київ про визнання неправомірними дій Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ЗВП №41211546 від 12.12.2013р. на суму 392 819 005,25 грн. в частині накладення арешту по ВП № 37677092 (справа 7/162); скасування постанови про арешт коштів боржника ЗВП №41211546 від 12.12.2013р. на суму 392 819 005,25 грн. в частині накладення арешту по ВП № 37677092; зняття арешту з рахунків, відкритих КП «Компанія «Вода Донбасу» через відокремлені підрозділи в банківських установах у частині накладення арешту по ВП № 37677092.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі №7/162 було відмовлено в задоволенні скарги Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на дії Державної виконавчої служби України в процесі виконання рішення господарського суду Донецької області від 20.11.2012р. у справі № 7/162.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі №7/162 та прийняти нове рішення, якою задовольнити скаргу відповідача.

Скаржник вважає, що ухвала місцевого господарського суду від 02.06.2015р. по справі №7/162 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на той факт, що накладення арешту на всі рахунки підприємства, зокрема на ті, з яких виплачується заробітна плата працівникам, суперечить Конституції України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.07.2015р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Мартюхіна Н.О., Будко Н.В.

Розпорядженням секретаря першої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 24.07.2015р. у зв'язку із перебуванням судді Мартюхіної Н.О. у відпустці, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Склярук О.І., Будко Н.В.

Позивач у судове засідання 27.07.2015р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Відповідач у судовому засіданні 27.07.2015р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, зазначив, що рішення господарського суду Донецької області у справі № 7/162 від 20.11.2012р. не виконано.

Держвиконавець у судовому засіданні 27.07.2015р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтвердив, що рішення господарського суду Донецької області у справі № 7/162 від 20.11.2012р. не виконано.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області у справі № 7/162 від 20.11.2012р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Донецькобленерго" задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Донецькобленерго" заборгованість за спожиту активну електроенергію у сумі 53 760 740, 58 грн., - 3% річних нарахованих на суму боргу - 560 654, 64 грн., інфляційні нараховані на суму боргу - 557 058, 45 грн., 3% річних нарахованих за невиконання рішень суду - 4 046 830, 04 грн., інфляційні нараховані за невиконання рішень суду - 26 853 820, 64 грн., пеню нараховану на спірну заборгованість - 2 317 372, 42 грн.; пеню, нараховану за невиконання інших рішень суду - 2 238 141, 69 грн.; державне мито в сумі 23 773, 28 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 220, 02 грн.; витрати за проведення судової експертизи в сумі 10 292, 71 грн., про що 15.03.2011 р. на виконання судового рішення було видано відповідний наказ суду.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 37677092 від 16.04.2013р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Донецької області від 04.12.2012р. № 7/162. Боржнику надано строк протягом семи днів з моменту винесення (отримання) постанови для самостійного виконання рішення.

12.12.2013р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 37677092 до зведеного виконавчого провадження № 41211546, яке веде Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було винесено постанову про арешт коштів боржника від 02.02.2015р. у межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 41211546 на суму 392819005,25 грн., до якого входить наказ по справі № 7/162 про стягнення з Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 53 760 740, 58 грн., 3% річних нарахованих на суму боргу - 560 654, 64 грн., інфляційні нараховані на суму боргу - 557 058, 45 грн., 3% річних нарахованих за невиконання рішень суду - 4 046 830, 04 грн., інфляційні нараховані за невиконання рішень суду - 26 853 820, 64 грн., пеню нараховану на спірну заборгованість - 2 317 372, 42 грн.; пеню, нараховану за невиконання інших рішень суду - 2 238 141, 69 грн.; державне мито в сумі 23 773, 28 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 220, 02 грн.; витрати за проведення судової експертизи в сумі 10 292, 71 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень відповідача та держвиконавця, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" рішення господарського суду Донецької області у справі № 7/162 від 20.11.2012р. не виконало.

Відповідач після звернення до місцевого господарського суду зі скаргою надав заяву про уточнення до скарги (заява про зміну предмету скарги) №03/01-162/1 від 20.05.2015р. в якій зазначив, що під час підготовки скарги на дії державної виконавчої служби припустився технічної описки у скарзі, у зв'язку із чим просив резолютивну частину скарги вважати наступною: «визнати неправомірними дії Державної виконавчої служби України щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 02.02.2015р., винесену в рамках ЗВП № 41211546 від 12.12.2013р. на суму 392 819 005,25 грн. в частині накладення арешту по ВП № 37677092 (справа 7/162); скасувати постанову про арешт коштів боржника від 02.02.2015р., винесену в рамках ЗВП № 41211546 від 12.12.2013р. на суму 392 819 005,25 грн. в частині накладення арешту по ВП № 37677092 (справа 7/162); зняти арешт з коштів на рахунках, відкритих КП "Компанія "Вода Донбасу" через відокремлені підрозділи в банківських установах в частині накладення арешту по ВП № 37677092 (справа 7/162)., а саме…»

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, що скарга Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" на дії державного виконавця підлягає розгляду по суті із урахуванням заяви про уточнення до скарги (заява про зміну предмету скарги) №03/01-162/1 від 20.05.2015р.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, в тому числі накази господарських судів.

Відповідно до ст. 57 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в т.ч., шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети

В силу приписів ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Таким чином, накладення державним виконавцем арешту на майно боржника здійснюється з метою примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження", встановлені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, а саме: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Конституцією України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю (стаття 43); право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадян у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46).

Частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 24 Закону України "Про оплату праці", кожен громадянин має право на заробітну плату, яка повинна виплачуватися регулярно у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим трудовим колективом органом. Отримання заробітної плати працівниками гарантовано Основним законом держави - Конституцією України.

Згідно ч. 3 статті 15 Закону України "Про оплату праці", оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами відповідача стосовно пріоритетності виплати працівникам підприємства заробітної плати перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства, в той же час доводи скаржника про те, що арешт накладений на всі його рахунки, які відкриті виключно для виплати заробітної плати, є необґрунтованими та недоведеними, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили, що перелічені у постанові державного виконавця про арешт коштів від 02.02.2015р. (довідка банку, договору банківського рахунку) рахунки є рахунками зі спеціальним режимом використання, призначеним виключно для виплати заробітної плати.

До того ж, місцевим господарським вірно зазначено, що копії банківських виписок по рахункам, наданих боржником здійснені вибірково, лише на певні дати. Крім того, з вказаних виписок вбачається, що кошти на рахунках боржник використовувались також і на інші цілі, не пов'язані з виплатою заробітної плати, у тому числі, на оплату земельного податку, оплату за оренду, за експлуатаційні послуги тощо. Зазначені обставини також підтверджуються відповідачем по справі.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку що оскаржувана постанова Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт коштів боржника від 02.02.2015р. у межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 41211546 є законною та такою, що відповідає приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Також, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Запорізької області щодо відмови у задоволенні клопотання про заміну Державної виконавчої служби України на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі №7/162 є законною, обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області на ухвалу господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі №7/162 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 02.06.2015р. по справі №7/162 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: О.І. Склярук

Н.В. Будко