ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 р. Справа№ 914/1886/15

За позовом: Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал», м. Трускавець

про: стягнення 2 880 433,72 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

прокуратури: Шевчук В.В. - посвідчення видане 30.07.2014 року прокурор відділу прокуратури Львівської області,

позивача: Крамар І.І. - дов. №64 від 12.01.2015 року,

відповідача: не з'явився.

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22, 29 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» про стягнення 2 880 433,72 грн. Ухвалою від 12.06.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.06.2015р.

Розгляд справи відкладався, із підстав викладених в ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов Договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 21.02.2013 р., несвоєчасно та не в повному обсязі оплатив за надані послуги у листопаді - грудні 2014 року, внаслідок цього в останнього виникла перед позивачем основна заборгованість у сумі 1 936 234,04 грн. основного боргу. Крім того, відповідачу нараховано 28 976,89 грн. пені, 28 976,89 грн. 3% річних та 696903,84 грн. інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути з відповідача користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору.

Через канцелярію суду 08.07.2015 року за вх. №28526/15 від відповідача поступило клопотання про залишення позову без розгляду із підстав викладених у ньому.

На думку відповідача, прокурором не доведено під ставність звернень з відповідним позовом, а прийняття господарським судом вказаної позовної заяви суперечать нормам чинного законодавства та роз'ясненням Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. №3-рп/99 «У справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратури України інтересів держави в арбітражному судді)».

Так зокрема, при вирішенні спору господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. При вирішенні конкретних справ Верховного суду України висловила правову позицію, за якою прокурор прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділений повноваженнями виконавчої влади. Якщо позов поданого в інтересах самостійного суб'єкта господарювання, то порушення провадження у такій справі є безпідставним.

Звертаючись в даній справі з позовом в інтересах держави в особі комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області, прокурор у позовній заяві обґрунтовує порушення та загрозу інтересам держави тим, що ненадходження або несвоєчасне надходження коштів за укладеними господарськими договорами завдає шкоди «Дрогобичводоканал» нормальній роботі підприємства, що призводить до невиплати заробітної плати, повнотою та своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків податків і зборів, та інших платежів.

Відповідно до п. 2 ст. 121 КУ на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Як вказує відповідач у клопотанні, правова позиція Верховного суду України Суду полягає в тому, що прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділені повноваженнями виконавчої влади. Якщо позов подано в інтересах самостійного об'єкта господарювання, порушення провадження у такій справі є безпідставним.

Як вбачається з фактичних обставин справи, на думку відповідача, комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (82103, Львівська область, м. Дрогобич, вул.Федьковича, 11, ) є юридичною особою, може бути позивачем і відповідачем в суді.

Відповідач вказує, що комунальне господарство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області не є органом місцевого сомоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідач просить постановити ухвалу про залишення без розгляду позов Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал» про стягнення 2 880 433,72 грн.

В судове засідання 27.07.2015 р. прокурор з'явився, позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві, вимоги ухвали суду від 21.07.2015 року виконав.

В судове засідання 27.07.2015 р. представник позивача з'явився, позов підтримав із підстав викладених у позовній заяві, вимоги ухвали суду від 21.07.2015 року виконав.

В судове засідання 21.07.2015 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимоги ухвали суду від 21.07.2015 року не виконав. Просить відмовити у клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду із підстав викладених у письмових поясненнях на клопотання про залишення позову без розгляду (вх. №30110/15 від 21.07.2015 р.).

Через канцелярію суду 24.07.2015 р. представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи 27.07.2015 р. у зв'язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні у Львівському апеляційному господарському суді в іншій справі. Доказів, які б це підтверджували суду не подав.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, Відповідача зобов'язувалось надати всі докази в обгрунтування правової позиції по суті спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушення ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (& 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 року №1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесення остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних) . Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини слід врахувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних троків розгляду справи становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Крім того, відповідно до ч. 1 та 2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищенаведене, слід зазначити, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обгрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач відзиву не подав, своїм процесуальним правом захисту своєї правової позиції не скористався.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 27.07.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, вивчивши і проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши оригінали документів, суд встановив таке.

21.02.2013р. між комунальним підприємством "Дрогобичводоканал" (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Трускавецький водоканал" (відповідачем) було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення.

За умовами вказаного договору, позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а останній взяв на себе зобов'язання проводити відбір у обсязі передбаченому договором та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених договором.

Згідно п. 4.4., п. 7.2.2, п. 7.2 договору, відповідач зобов'язався проводити оплату за надані послуги не пізніше 30 числа кожного поточного місяця.

В п. 4.1 сторони погодили, що розрахунковим за договором вважається період з 25 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця.

На виконання умов договору, за період з липня 2014р. по грудень 2014р. позивачем були надані відповідачу послуги водопостачання та водовідведення на загальну суму 3 559 816,92 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи рахунки-фактури та акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) .

За твердженням позивача, відповідач несвоєчасно та в неповному обсязі здійснював оплату за отримані послуги за спірний період нарахування (з листопада 2014 по грудень 2014р.), внаслідок чого допустив заборгованість станом на час розгляду спору на загальну суму 1936 234,04 грн.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору, в частині повної та своєчасної оплати за отримані послуги, позивач просить суд стягнути з останнього 1 936 234,04 грн. основного боргу. Крім того, відповідачу нараховано 218 318,95 грн. пені, 28 976,89 грн. - 3% річних та 696903,84 грн. інфляційних втрат.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

У відповідності зі ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. в справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств тощо.

Із врахуванням того, що „інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Як вбачається з матеріалів справи, позов заявлено Дрогобицьким міжрайонним прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі комунального підприємства "Дрогобичводоканал", з огляду на викладене вище, суд вважає, що прокурором доведено підставність звернення з відповідним позовом до суду, а відтак, суд відмовляє в задоволенні клопотанні відповідача за вх. №28526/15 про залишення позову без розгляду, за безпідставністю та необґрунтованістю.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 21.02.2013р.

Крім того, суд встановив, що позивач належним чином виконував свої договірні зобов'язання в частині постачання питною водою та водовідведення відповідача, що підтверджується актами здачі-приймання наданих послуг. Зазначені акти були підписані уповноваженою особою відповідача та скріплені печатками сторін.

Позивачем, у відповідності до умов договору було виставлено відповідачу рахунки - фактури на оплату вказаних у актах приймання послуг. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання в частині своєчасної оплати за послуги. Зокрема, останнім було здійснено лише часткову оплату виставлених рахунків .

Доказів, які підтверджували б оплату зазначеної суми боргу з боку відповідача, станом на час розгляду даної справи, суду представлено не було.

В силу приписів ст. 525, 526, 629 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відтак, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 1 936 234,04 грн. основного боргу позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами п. 4.4. договору, за несвоєчасне проведення остаточної оплати рахунку, споживачеві нараховується пеня за кожен день прострочення оплати у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Так, позивачем, на підставі вищенаведеного та у зв'язку з простроченням відповідачем основного зобов'язання, здійснено нарахування останньому пені та інфляційних втрат (розрахунки містяться в матеріалах справи), суд перевіривши ці розрахунки, вважає ці вимоги обґрунтованими та таким що підлягають до задоволення в сумі стягнення з відповідача на користь позивача 218 318,95 грн. - пені, та 696903,84 грн. інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог.

Господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних, вважає їх такими, що підлягають до часткового задоволення, так як 30.11.2014 р. - неділя, вихідний день, а тому 01.12.2014 р. не слід було нараховувати 3% річних). Таким чином задоволенню до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 28 819,37 грн. 3% річних. В задоволенні стягнення решти суми 3% річних в сумі 157,52 грн. суд відмовляє.

В той же час, не заслуговують на увагу суду доводи відповідача, викладені останнім у письмових поясненнях по суті позовних вимог, з огляду на вищенаведене.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки Дрогобицька міжрайонна прокуратура звільнена від сплати судових витрат та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, то судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України, пропорційно до задоволених вимог стягуються із позивача та відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 22, 29, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецький водоканал" (82200, м. Трускавець, вул. І.Франка, 59, ) на користь комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради (82100, м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11, ) 1 936 234,04 грн. основного боргу, 218 318,95 грн. пені, 28 819,37 грн. грн. 3% річних та 696903,84 грн. інфляційних втрат.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецький водоканал" (82200, м. Трускавець, вул. І.Франка, 59, ) 57 605,52 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

5. Стягнути комунального підприємства "Дрогобичводоканал" Дрогобицької міської ради (82100, м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11, ) 3,15 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

5. Накази видати відповідно до ст. 116, 117 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.08.2015 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Долінська О.З.