РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015Справа №910/17177/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» про стягнення 38 880,47 грн., за участю представників позивача - Єрємєєва Ю.В., довіреність №б/н від 20.07.2015 року, відповідача - Шестопалова Р.Л., довіреність №б/н від 22.06.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач звернувся з позовом до господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача про стягнення збитків, спричинених втратою вантажу у розмірі 38 743,07 грн., які складаються з вартості сплаченої за перевезення вантажу у розмірі 229,00 грн., суми оплачених запчастин до загубленого вантажу у розмірі 38 514,07 грн. та стягнення штрафу у розмірі 137,40 грн. за договором перевезення вантажів №5920 від 02.05.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 22.07.2015 року.

21.07.2015 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в позові з тих підстав, що втрата вантажу сталась виключно з вини незаконних озброєнних формувань самопроголошеної Луганської народної республіки, а тому відповідач не має правових підстав нести фінансову відповідальність за цю нестачу. Крім того згідно накладної вартість втраченого вантажу складає 300,00 грн., а тому підстави вимагати стягнення 38 880,47 грн. у позивача відсутні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.05.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріал-Сервіс» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (перевізник) укладено договір перевезення вантажів №5920, відповідно до п. 1.1. якого клієнт надає для перевезення вантажі, а перевізник зобов'язується здійснити їх перевезення автомобільним транспортом і надати інші послуги по перевезенню вантажів на території України.

Згідно п. 1.2. договору перевізник зобов'язується доставити надані клієнтом вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а клієнт зобов'язаний вчасно сплатити за послуги перевізника встановлену плату, відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником рахунків за перевезення.

Пунктом 2.5. договору передбачено, що перевезення вантажу до місця призначення здійснюється в термін не більше ніж 3 дні з дати оформлення накладної.

Перевізник зобов'язаний, зокрема, забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення й до моменту видачі його в пункті призначення належному вантажоодержувачу (п.3.1.3. договору).

Відповідно до п. 5.3. договору розрахунки за надання послуг між перевізником і клієнтом проводяться протягом 3-х робочих днів з моменту отримання рахунку, який формується на підставі актів виконаних робіт.

Перевізник несе відповідальність за втрату, пошкодження, нестачу прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, пошкодження або нестача сталися не з його вини (п.7.1.2. договору).

Поясненнями позивача, частково відповідача, накладною на вантаж №ДН2013821 від 10.07.2014 року на загальну суму вартості перевезення 229,00 грн. та платіжним дорученням №4767 від 14.07.2014 року на суму 229,00 грн., які містяться в матеріалах справи, стверджується факт прийняття відповідачем вантажу від позивача та виконання позивачем своїх зобов'язань з оплати за перевезення цього вантажу за договором перевезення вантажів №5920 від 02.05.2011 року на загальну суму 229,00 грн.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором перевезення, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з перевезення вантажу до місця призначення у строк вказаний в договорі.

Доказів виконання належним чином своїх зобов'язань з перевезення вантажу до місця призначення у строк вказаний в договорі відповідачем суду не надано.

Листом №2957 від 05.09.2014 року відповідач повідомив позивачу про неможливість доставки вантажу у пункт призначення (м. Северодонецьк).

22.12.2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №1 з вимогою виконати перевезення.

На претензію позивача відповідач направив позивачу відповідь №91 від 13.01.2015 року в якій вказує на неможливість виконання вимог позивача внаслідок непереборної сили.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим ( ч. 2 ст. 919 ЦК України).

Як вже встановлено судом, вантаж у строк, визначений договором, вантажоодержувачу (позивачу) виданий не був, а, отже, має місце втрата даного вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді оплати за перевезення у розмірі 229,00 грн. є обґрунтованими та документально доведеними а тому підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 38 514,07 грн. збитків, що складаються із сум оплачених запчастин до загубленого відповідачем вантажу слід зазначити, що позивачем не доведено суду причинного зв'язку між порушенням зобов'язання у вигляді втрати вантажу, задекларована вартість якого становить 300 грн., і збитками у розмірі 38 514,07 грн., які складаються нібито із сум оплачених запчастин до загубленого відповідачем вантажу. При цьому, позивачем жодним чином не доведено, що вказані ним запчастини були придбані ним і використані саме для загубленого вантажу.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 38 514,07 грн. збитків, що складаються із сум оплачених запчастин до загубленого відповідачем вантажу відсутні, і тому у позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно п. 7.1.7. договору за прострочення в доставці вантажу перевізник несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 12% вартості перевезення за кожний день прострочення, але не більше 60% вартості перевезення.

Позовні вимоги в частині стягнення 137,40 грн. штрафу у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з надання послуг на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (02660, м. Київ, вул. Гродненська, буд.32; код 35646516) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастріал-Сервіс» (61108, м. Харків, бульвар Миру, буд. 2/73; код 34630002) 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 00 коп. збитків, 137 (сто тридцять сім) грн. 40 коп. штрафу та 18 (вісімнадцять) грн. 27 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 27.07.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна