РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015Справа №910/15662/15
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ

До Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», м. Київ

про відшкодування шкоди в розмірі 26 313,58 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Герасименко Р.І. (довіреність № ГН-С-192/2015 від 10.04.2015)

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування шкоди у розмірі 26 313,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу від 24.02.2014 р. № 1-07, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу «BYD S 6», державний реєстраційний номер ВН 7311 ЕІ, з вини водія якого трапилось ДТП, що підтверджується постановою суду, була застрахована в Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 19 663,38 грн. в судовому порядку, а також 6 490,20 грн. інфляційних втрат та 160,00 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2015 р. порушено провадження у справі № 910/15662/15, розгляд останньої призначено на 02.07.2015 р.

01.07.2015 р. через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли відомості щодо полісу АІ/0029289.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2015 р. розгляд справи було відкладено на 30.07.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

29.07.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли письмові уточнення щодо доказів, якими підтверджуються позовні вимоги.

У судовому засіданні 30.07.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не надав, представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження та ухвалу про відкладення розгляду справи відповідачу було надіслано за належною адресою (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), отже, адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 30.07.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - страховик) та Бінат Євгеном Васильовичем (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 1-07, відповідно до якого застраховано транспортний засіб марки «Geely MK», державний реєстраційний номер АН 5070 ІС.

Відповідно до довідки Відділу Державтоінспекції міста Одеси від 14.10.2014 р. № 9434767 про дорожньо-транспортну пригоду, 10.09.2014 р. по вул. Люстдорфська дорога, 94/1, у місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки «BYD S 6», державний реєстраційний номер ВН 7311 ЕІ, під керуванням Лисецького В.А., транспортним засобом марки "Geely MK ", державний реєстраційний номер АН 5070 ІС, під керуванням Бінат Є.В., та транспортними засобами «CITROEN C4» та «ВАЗ 21011».

Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм Лисецьким В.А. Правил дорожнього руху України.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.11.2014 р. у справі № 521/18056/14-п Лисецького Володимира Андроновича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2014 р. страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування та зазначив, що дану виплату просить здійснити відповідно до листа вигодонабувача.

При цьому, відповідно до умов Договору, вигодонабувачем за Договором є ПАТ «КБ «Правекс-Банк».

31.10.2014 р. позивач на підставі страхового акту № 4319-02 від 31.10.2014 р., звіту № 623274 від 15.10.2014 р., виплатив страхове відшкодування у розмірі 20 663,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12476 від 31.10.2014 р.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність Лисецького В.А., який керував транспортним засобом марки " BYD S 6", державний реєстраційний номер ВН 7311 ЕІ, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» (відповідач у справі), за полісом № АІ/0029289, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу, з лімітом відповідальності за шкоду майну 50 000,00 грн. та з франшизою 1000 грн.

11.11.2014 р. позивач направив відповідачу вимогу за вих. № 5253 від 11.11.2014 р., у якій просив відшкодувати понесені збитки в розмірі 19 663,38 грн. до 11.12.2014 р.

Відповідач листом від 04.03.2015 р. № 2099 повідомив позивача, що зазначена сума страхового відшкодування буде перерахована на розрахунковий рахунок позивача за вказаними реквізитами у претензії.

Однак, сума у розмірі 19 663,38 грн. відповідачем перерахована не була, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 19 663,38 грн., а також 6 490,20 грн. інфляційних втрат та 160,00 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки «Geely MK», державний реєстраційний номер АН 5070 ІС.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, відповідно до наведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі страхового акта, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 20 663,38 грн.

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування Страховик набуває права зворотної вимоги до Страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як передбачено полісом № АІ/0029289, розмір франшизи становить 1000 грн., у зв'язку з чим вартість страхового відшкодування становить 19 663,38 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті позивачу 19 663,38 грн. страхового відшкодування, отже, вказана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6 490,20 грн. інфляційних втрат та 160,00 грн. 3% річних.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 6 490,20 грн. інфляційних втрат та 160,00 грн. 3% річних з огляду на наступне.

Цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються, зокрема, нормами права, закріпленими в главі 82 Цивільного кодексу України та законодавством про страхування.

Приписи ст. 625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, а тому у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 11.02.2015 р. у справі № 908/1757/14, від 24.03.2015 р. у справі № 910/17021/14, від 08.07.2015 р. у справі № 910/26074/14.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 145, код 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, код 31650052) 19 663,38 грн. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 03.08.2015 р.

Суддя С.О. Турчин