РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/14963/15

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
доПриватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославь-Авто»
простягнення 6384 грн. 14 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Долбілкін Д.Є. - представник за довіреністю № 200415-01/с від 12.04.2015;

від відповідача 1: не з'явились.

від відповідача 2: Сапсай В.М. - представник за довіреністю б/н від 02.07.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославь-Авто» про стягнення 6384 грн. 14 коп.

Свої позовні вимоги до відповідача 1 позивач обґрунтовує тим, що відповідач 1 в порушення норм чинного законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не виконав зобов'язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Хонда, державний номер АР2882ВІ, водієм транспортного засобу Богдан, державний номер 009-84КА, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем 1 відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473, та право вимоги за якою перейшло до позивача. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 1 суму страхового відшкодування у розмірі 5384 грн. 14 коп.

Позовні вимоги до відповідача 2 позивач обґрунтовує нормами статті 1194 Цивільного кодексу України, відповідно до яких особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме, позивач просить стягнути з відповідача 2 грошові кошти у розмірі 1000 грн. 00 коп. (франшиза за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 порушено провадження у справі № 910/14963/15 та справу призначено до розгляду на 10.07.2015.

У судовому засіданні 10.07.2015 представник відповідача 2 надійшло клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача - Фізичної особи-підприємця Гусака І.М., оскільки на дату ДТП транспортний засіб Богдан, державний номер 009-84КА, перебував в оренді у Фізичної особи-підприємця Гусака І.М. на підставі Договору оренди від 28.11.2008, а винна в ДТП особа, Бєлєвський С.Є., перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем Гусаком І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2015, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 27.07.2015.

У судовому засіданні 27.07.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 27.07.2015 представник відповідача 2 подав письмові заперечення на позовні вимоги, в яких, зокрема, зазначив, що сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 1000 грн. 00 коп., у підтвердження чого долучив до матеріалів справи копію платіжного доручення № 1660 від 14.07.2015, та у зв'язку з цим просив суд не приймати до розгляду клопотання про залучення належного відповідача; надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

Суд не прийняв до розгляду клопотання відповідача 2 про залучення до участі у справі належного відповідача. При цьому позивач підтримав позовні вимоги саме до відповідача 1 та 2.

Представник відповідача 1 у судове засідання 27.07.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 197.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 27.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 2, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки № 61101574 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої Дарницьким РУ ГУМВС України в м. Києві, та постанови Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2015 у справі № 753/7264/15-п (провадження № 3/753/2084/15) встановлено, що 07.04.2015 Бєлєвський С.Є., керуючи транспортним засобом Богдан, державний номер 009-84КА, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Хонда, державний номер АР2882ВІ, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вищевказаною постановою Бєлєвського С.Є. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

14.08.2014 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та Ярошенком О.А. (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2050/14-Т/ЗП1, яким передбачено страхування майнових інтересів, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Хонда, державний номер АР2882ВІ.

Відповідно до п. 16 Договору, строк його дії встановлений з 14.08.2014 по 13.08.2015.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до Звіту № 231 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 20.04.2015, який складено Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15177/13 від 16.09.2013), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Хонда, державний номер АР2882ВІ, та вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0) становить 7796 грн. 85 коп.

Згідно з рахунком-фактурою № АБ-0002973 від 17.04.2015, виставленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоберег», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Хонда, державний номер АР2882ВІ, становить 6384 грн. 14 коп. (разом з ПДВ).

Судом встановлено, що наведені в рахунку-фактурі № АБ-0002973 від 17.04.2015 роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, що зазначені у первинній довідці про дорожньо-транспортну пригоду, складеній за обставинами ДТП, виданій Відділом ДАІ з обслуговування Дарницького району ГУВС України в місті Києві.

Згідно зі страховим актом № 2050/14-Т/ЗП1-1-1 ВІД 21.04.2015, складеним позивачем, розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 2050/14-Т/ЗП1 від 14.08.2014 складає 6384 грн. 14 коп., на підставі якого за заявою страхувальника позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 6384 грн. 14 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоберег», що підтверджується платіжним дорученням № 16200 від 22.04.2015, належним чином засвідчена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Богдан, державний номер 009-84КА, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 1000 грн. 00 коп. (відповідно до Витягу з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, який долучено позивачем до позовної заяви).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Богдан, державний номер 009-84КА, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Богдан, державний номер 009-84КА, власнику автотранспортного засобу Хонда, державний номер АР2882ВІ, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Водночас, Законом України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов'язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб'єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Судом встановлено, що відповідно до Звіту № 231 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 20.04.2015, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Хонда, державний номер АР2882ВІ, дорівнює нулю (Ез = 0).

Таким чином, суд дійшов висновку, що рахунок-фактура № АБ-0002973 від 17.04.2015 є належним доказом фактичної вартості відновлювального ремонту автомобіля Хонда, державний номер АР2882ВІ.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473 у межах фактично здійснених ним витрат (6384 грн. 14 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля (6384 грн. 14 коп.) з урахуванням франшизи у розмірі 1000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 5384 грн. 14 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, страхувальником за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473 є відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярославь-Авто».

Як встановлено судом, 14.07.2015 (після порушення провадження у даній справі) відповідач 2 сплатив позивачу франшизу за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7730473 у розмірі 1000 грн. 00 коп., що підтверджується долученою у судовому засіданні 27.07.2015 представником відповідача 2 до матеріалів справи копію платіжного доручення № 1660 від 14.07.2015.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославь-Авто» про стягнення 1000 грн. 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

При цьому суд зазначає, що згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача 1 ані з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані з повідомленням відповідача 1 про перехід права вимоги щодо виплати страхового відшкодування до позивача. Так само, позивачем не надано доказів звернення до відповідача 2 з вимогою про виплату грошових коштів, які не увійшли до суми страхового відшкодування (сума франшизи) або з повідомленням про перехід права вимоги щодо відшкодування шкоди до позивача. Про вказані обставини позивач зазначив у позові, так само відповідач 2 зазначав у письмових поясненнях про відсутність будь-яких звернень позивача до відповідача 2 у досудовому порядку. Крім того, на вимогу ухвал суду від 15.06 2015, 10.07.2015 позивач не надав доказів направлення відповідачу 1 заяви про виплату страхового відшкодування.

Разом з тим суд зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» отримало право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не було зобов'язане звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Таким чином, право особи є порушеним з моменту завдання їй шкоди внаслідок ДТП та відповідно з цього моменту у особи виникає право на судовий захист порушеного права. Так само, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, переходить право вимоги матеріального відшкодування до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, тобто на момент переходу прав уже наявне порушене право, яке дозволяє особі звертатись безпосередньо до суду за його захистом.

Однак, з огляду на те, що на правовідносини, які склались між сторонами поширюються норми Цивільного кодексу України щодо заміни сторони у зобов'язанні, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Суд дійшов висновку, що у зв'язку з тим, що позивач не звертався до відповідача 1 та відповідача 2 з повідомленням про перехід до позивача прав кредитора щодо отримання страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (щодо відповідача 1) та щодо отримання відшкодування шкоди в частині різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - суми франшизи (щодо відповідача 2), тобто не надав боржникам (відповідачам) доказів переходу до позивача прав кредитора у зобов'язанні, відповідачі були позбавлені можливості дізнатись про наявність у них обов'язку здійснити відшкодування саме на користь позивача, у зв'язку з чим спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача, який не вжив своєчасно заходів щодо повідомлення відповідачів про перехід до нього прав вимоги та не надав відповідачам можливості виконати свій обов'язок до звернення позивача до суду.

Отже, суд погоджується з доводами позивача щодо відсутності у нього обов'язку попереднього звернення до відповідачів з метою досудового врегулювання спору, однак суд зазначає, що до моменту повідомлення відповідачів про заміну кредитора у зобов'язанні вони мають право не виконувати свій обов'язок на користь позивача. З огляду на те, що про відповідний перехід права вимоги відповідачі дізнались лише з позовної заяви (при цьому процесуальна форма вимоги у вигляді позову жодним чином не впливає на сам матеріальний обов'язок, який виник раніше, і відповідно раніше виникло і порушене право), спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача, який не вжив своєчасно заходів щодо направлення відповідачам повідомлення про заміну кредитора, а отже і не надав відповідачу можливості виконати свій обов'язок добровільно до звернення позивача до суду. Крім того, відповідач 2 виконав свій обов'язок під час судового розгляду справи.

Підсумовуючи викладене, суд акцентує увагу на факт наявності порушеного права та відсутності у позивача обов'язку використовувати будь-які досудові засоби врегулювання спору, та водночас зазначає, що бездіяльність позивача (по суті, зловживання процесуальними правами) є підставою для застосування процесуальної санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, та покладення судового збору на позивача як сторону винну у виникненні спору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 2 ст. 49, ст.ст. 75,п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77; ідентифікаційний код: 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154; ідентифікаційний код: 33908322) грошові кошти у розмірі 5384 (п'ять тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 14 коп.

3. Припинити провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярославь-Авто».

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.08.2015

Суддя І.М. Отрош