РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа № 910/14061/15

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні при секретарі Змієвській Т.П. справу за позовом прокурора Дніпровського району міста Херсона в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області до публічного акціонерного товариства «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» та публічного акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Решетнікової С.І., про визнання недійсним іпотечного договору,

за участю представників сторін:

прокурор у справі: Колодяжна А.В. (службове посвідчення від 01.09.2014 № 028406);

від позивача: Безгубенко А.С. (довіреність від 15.12.2014 № 40);

від відповідача 1: Адамович Є.В. (довіреність від 14.05.2014 № 332);

від відповідача 2: Бабій О.В. (довіреність від 11.04.2014 № 010-01/2343);

від третьої особи: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернувся прокурор Дніпровського району міста Херсона в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області (далі - позивач РВ ФДМУ по Херсонській області) із позовом до публічного акціонерного товариства «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» (далі - відповідач 1) та публічного акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (далі - відповідач 2) про визнання недійсним іпотечного договору.

Позовна вимога мотивована тим, що між відповідачами укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано бомбосховище № 5, яке розташоване у м. Херсоні по Бериславському шосе, 33 (далі - спірне майно/предмет іпотеки), яке належить державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, у зв'язку із чим прокурором заявлено вимогу про визнання іпотечного договору недійсним в частині передачі в іпотеку державного майна. При цьому прокурор вказує на те, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.11.2010 у справі № 7/146-ПН-10, залишеного без змін постановами судів апеляційної і касаційної інстанцій, визнано за державою в особі позивача право власності на майно, яке передано в іпотеку, а також вказаним судовим актом зобов'язано ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» повернути позивачеві вказане майно.

Позивачем надано суду письмові пояснення, згідно з якими останній позов прокурора підтримав, оскільки при вчиненні оспорюваного правочину порушено припис ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», тобто предмет іпотеки не належав іпотекодавцеві.

Відповідач 1 надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю, з огляду на таке. Відповідач 1 стверджує, що прокурор та позивач у даній справі з кінця 2010 року були обізнані про існування оспорюваного правочину, а також, з моменту набрання рішенням законної сили - 01 березня 2011 року у позивача виникло право власності на майно, що передано в іпотеку, і, виходячи з наведеного, відповідач 1 просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 10 липня 2015 року до господарського суду надійшла аналогічна заява відповідача 1 від 10.07.2015 № 369-52.

У судовому засіданні 13 липня 2015 року представник відповідача 2 надав суду відзив, яким останній позовні вимоги відхилив повністю, з огляду на таке. Відповідач 2 зазначає, що спірний правочин посвідчено приватним нотаріусом, а тому, на думку відповідача 2, даний факт свідчить про те, що під час вчинення нотаріусом даної дії були наявні всі необхідні документи, зокрема докази, які підтверджували права власності іпотекодавця на предмет іпотеки. Крім того, відповідач 2 стверджує, що позивачем не доведено які його права і законні інтереси порушені укладенням спірного правочину. Разом із цим, відповідач вказує на те, що на момент вчинення оспорюваного правочину предмет іпотеки належав на праві приватної власності іпотекодавцеві.

24 липня 2015 року до господарського суду надійшли письмові пояснення прокурора від 21.07.2015 № 84/12-15, з яких вбачається, що 08 серпня 2012 року державним виконавцем виконано рішення суду від 10.11.2010 у справі № 7/146-ПН-10 та повернуто на користь держави в особі позивача. Позивачем у 2014 році було розпочато реєстрацію права власності на спірне майно у зв'язку із тим, що лише у вказаному році було передбачено кошторисом та профінансовано позивача, як бюджетну установу, на проведення технічної інвентаризації та державну реєстрацію спірного майна. Так, прокурор вказує, що позивач листом від 25.02.2014 № 10-04-00742 звернувся до реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні із запитом на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо спірного майна, на що вказана служба надала Інформаційну довідку, з якої вбачається, що таке майно перебуває під обтяженням, а саме в іпотеці. Враховуючи наведене, прокурор вказує на те, що прокуратурі району стало відомо про такі обставини лише з листа позивача від 23.10.2014 № 10-04-03620, який надійшов до прокуратури 11 листопада 2014 року, а відтак строк позовної давності не є таким, що сплив. Також прокурор у своїх поясненнях зазначив, що обставини, які наведені відповідачем 1 у його відзиві і заяві не відповідають дійсності, оскільки матеріали справи № 7/146-ПН-10 не містять жодної інформації щодо наявності оспорюваного правочину. Прокурор вважає, що офіційним джерелом перебування спірного майна в іпотеці є відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, які сформовані станом на 28 лютого 2014 року на запит позивача. Разом із тим, прокурор з приводу доводів, викладених у відзиві відповідача 2, вказав, що вони є необґрунтованими в силу рішення Господарського суду Херсонської області від 10.11.2010 у справі № 7/146-ПН-10.

У судовому засіданні 27 липня 2015 року представником відповідача 2 надано суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Вказана заява мотивована тим, що інформація щодо обтяження спірного майна була внесена у Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Реєстр іпотек 29 березня 2006 року, а тому позивач міг встановити наявність таких обставин. Також відповідач 2 вказує на те, що спірний правочин вчинено 28 березня 2006 року, а позов подано через дев'ять років. Крім того, відповідач 2 вважає, що позивач мав дізнатися про спірний правочин з моменту постановлення судом рішення від 10.11.2010 у справі № 7/146-ПН-10.

Представником позивача у судовому засіданні 27 липня 2015 року надано суду письмові пояснення від 22.07.2015 № 10-09-02283, у яких викладено доводи, аналогічні тим, що наведено у поясненнях прокурора від 21.07.2015 № 84/12-15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 залучено до участі у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетнікову С.І. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Так, 27 липня 2015 року до господарського суду надійшли пояснення третьої особи у справі від 24.07.2015 № 112/01-25, з яких вбачається, що спірний іпотечний договір посвідчено у відповідності із чинним законодавством, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Також тертя особа просила суд розглядати справу за його відсутністю.

В судовому засіданні 27 липня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши прокурора у справі та повноважних представників сторін, судом встановлено таке.

10 листопада 2010 року Господарським судом Херсонської області прийнято рішення у справі № 7/146-ПН-10, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2011, яким визнано за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області право власності на об'єкт нерухомості - бомбосховище № 5, яке розташоване у м. Херсоні по Бериславському шосе, 33, а також зобов'язано закрите акціонерне товариство «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» повернути державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області бомбосховище № 5, яке розташоване у м. Херсоні по Бериславському шосе, 33.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд відзначає, що рішення Господарського суду Херсонської області від 10.11.2010 у справі № 7/146-ПН-10 набрало законної сили 01 березня 2011 року, а тому, зважаючи на припис вказаної вище норми процесуального права, обставини, встановлені у вказаному судовому акті, мають преюдиційне значення для даної справи.

Так, господарськими судами у справі № 7/146-ПН-10 встановлено, що наказом РВ ФДМУ по Херсонській області від 22.06.1995 № 423 оформлено рішення щодо приватизації орендного підприємства «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА». Наказом РВ ФДМУ по Херсонській області від 18.05.1996 № 633 затверджено план приватизації майна орендного підприємства «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА» та приватизації державної частки майна.

На підставі плану приватизації та акту оцінки вартості майна ОП «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА», затверджених відповідними наказами РВ ФДМУ по Херсонській області, бомбосховище залишковою вартістю 1958 млн. крб. визначено як об'єкт цивільної оборони, що не підлягає приватизації, і його залишено на позабалансовому рахунку в оперативному управлінні ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА».

На підставі складеного між РВ ФДМУ по Херсонській області та ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА» акту приймання-передачі від 10.10.1996, засновник передав товариству майно цілісного майнового комплексу ОП «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА» загальною вартістю 677560 грн, з яких: статутний фонд - 289090 грн; державна частка у статутному фонді - 174380 грн; частка організації орендарів - 114710 грн.

Рішенням зборів акціонерів ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА», оформленого протоколом від 18.06.1998 № 31, засновано дочірнє підприємство «ДЕМЕТРА».

На підставі укладеного між ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА» та ДП «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» (яке в подальшому було реорганізоване у ЗАТ) договору відчуження майна від 08.07.1998, а також двостороннього акту приймання-передачі основних фондів, у числі іншого майна, було передане бомбосховище № 5, зазначене як підземна стоянка електрокарів з ЗТП.

Між ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» та ЗАТ «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» 18 жовтня 2003 року укладено договір приєднання, за умовами якого ЗАТ «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» передала ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» 100 % своїх активів і пасивів в обмін на акції, що належать акціонерам ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ».

На підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.04.2004 № 161 міськрадою ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» видане свідоцтво про право власності, яке зареєстроване Херсонським БТІ, від 05.05.2004 номер витягу 3499983. У описі об'єкта, на який за ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» визнано право власності, зазначене й бомбосховище № 5.

Враховуючи положення п. 2 ст. 5, підпункт "в" п. 2 ст. 5, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» та встановлені обставини справи, суди у справі № 7/146-ПН-10 дійшли до висновків, що спірне бомбосховище № 5 не увійшло до статутного фонду ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА», а було закріплено на балансі останнього. Крім того, судами встановлено, що бомбосховище № 5 не підлягало приватизації як об'єкт, що має загальнодержавне значення.

Господарські суди у справі № 7/146-ПН-10 дійшли висновку, що саме РВ ФДМУ по Херсонській області є органом, який має право здійснювати правомочності власника державного майна - бомбосховища № 5, розташованого по Бериславському шосе, 33 в місті Херсоні та відповідно має право на витребування майна від набувача (ПАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ»), оскільки спірне майно вибуло з володіння держави не з її волі.

Крім того, судами при прийнятті рішень у справі № 7/146-ПН-10 враховано, що уповноважений власником державного майна орган в процесі приватизації орендного підприємства «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА» не надавав дозволу на приватизацію об'єкта загальнодержавного значення (бомбосховища № 5), залишивши його на позабалансовому рахунку в оперативному управлінні приватизованого ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА».

Відтак, суди у справі № 7/146-ПН-10 дійшли висновку, що приватизація спірного об'єкту не відбулася, ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА», не будучи власником бомбосховища, не мало права на його відчуження дочірньому підприємству «ДЕМЕТРА», яке в свою чергу передало ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» об'єкт нерухомості - бомбосховище № 5 за договором приєднання.

Отже, зважаючи на наведені фактичні обставини справи № 7/146-ПН-10, Господарський суд Херсонської області прийняв рішення від 10.11.2010, які підтримали суди апеляційної і касаційної інстанцій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок таких обставин.

Як стверджує прокурор та позивач, 08 серпня 2012 року за відповідним актом державного виконавця було вилучено з незаконного володіння ЗАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» на користь держави в особі РВ ФДМУ по Херсонській області бомбосховище № 5 та постановою державного виконавця відділу деражвної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Херсоні від 07.09.2012 № 30436767 закінчено виконавче провадження у зв'язку з повним та реальним виконанням судового рішення. У січні 2014 році РВ ФДМУ по Херсонській області було профінансовано на проведення технічної інвентаризації спірного об'єкта та державну реєстрацію права власності на вказане майно, як того вимагає припис ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, державним реєстратором 28 лютого 2014 року була сформована Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої позивачеві стало відомо, що спірний об'єкт має обтяження та перебуває в іпотеці.

Так, судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ», найменування якого змінено публічне акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ», як іпотекодержателем, та закритим акціонерним товариством «КОМПАНІЯ «РАЙЗ», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «КОМПАНІЯ «РАЙЗ», як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір від 28.03.2006 № 15105Z113 (далі - іпотечний договір / оспорюваний правочин). Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. (далі - приватний нотаріус) та зареєстровано у реєстрі за № 976.

21 липня 2009 року сторонами спірного договору укладено договір № 15105Z113-5 про внесення змін, відповідно до п. 1 якого його сторони вирішили замінити номер іпотечного договору та всіх договорів про внесення змін, що є невід'ємною частиною іпотечного договору, а саме: «іпотечний договір № 15105Z113» читати як «іпотечний договір № 15106Z113», «договір про внесення змін № 15105Z113-5» слід читати «договір про внесення змін № 15106Z113-5».

Також 29 листопада 2010 року між сторонами оспорюваного правочину укладено договір про внесення змін № 15106Z113-6, з п. 1 якого вбачається, що сторони вирішили викласти п. 1.1 статті 1 «Предмет іпотеки» іпотечного договору у такій редакції: « 1.1. Іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з генеральної угоди від 23.03.06 № 15106N6 з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, їй підпорядковуються та є додатками до генеральної угоди, є невід'ємними її частинами та складають єдиний документ (генеральна угода та додатки - кредитний договір), укладеної між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо фінансування іпотекодавця в межах кредитного договору з загальним лімітом, еквівалентним 63700000,00 доларів США, на умовах, визначених кредитним договором, строком погашення 23 березня 2017 року».

Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань боржника, є нерухоме майно - комплекс, що розташований за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, Бериславське шосе, буд. 33, а саме, зокрема, бомбосховище № 5. Приватним нотаріусом, зокрема, на бомбосховище № 5, яке розташоване у м. Херсоні по Бериславському шосе, 33, накладено заборону відчуження до припинення іпотечного договору. Вказана дія приватного нотаріуса зареєстрована у реєстрі за № 977.

Судом встановлено, що про наведені вище обставини прокуратурі стало відомо з листа РВ ФДМУ по Херсонській області від 23.10.2014 № 10-04-03620, засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи. Із вказаного листа вбачається, що право власності на спірне майно зареєстровано за ПАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ».

Також судом встановлено, що у вересні 2014 року та у травні 2015 року позивач звертався із листами від 17.09.2014 № 11-04-03190, від 20.05.2014 № 11-04-01794 і № 11-04-01795 до відповідачів із вимогою про виключення зі спірного іпотечного договору спірно майна шляхом укладення додаткової угоди. Зазначені листи відповідачами отримано, про що свідчать наявні у матеріалах справи засвідчені копії повідомлень про вручення поштового відправлення. Однак, відповідачами вимога позивача залишена без виконання.

Отже, наведені обставини справи призвели до звернення прокурора Дніпровського району міста Херсона до Господарського суду міста Києва із позовом у даній справі.

Виходячи з обставин, встановлених у справі № 7/146-ПН-10, та обставин у даній справі, а також оцінюючи обставини, з якими прокурор пов'язує недійсність іпотечного договору, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

За приписом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

З абзацу 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.112009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умов, зокрема, якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Як встановлено господарськими судами у справі № 7/146-ПН-10 спірне майно (бомбосховище № 5) не належало на праві приватної власності ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА», а тому в останнього, як вказав Вищій господарський суд України у свої постанові у даній справі, відсутні повноваження на розпорядження державним майном, що не підлягало приватизації. З наведеного слідує, що ВАТ «ХЕРСОНСЬКА МАСЛОСИРБАЗА» не мало права відчужувати спірне майно ЗАТ «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА», а останнє, у свою чергу, відповідачеві 1.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч. 2 ст. 326 ЦК України).

Виходячи з наведених вище норм права та матеріалів справи, суд відзначає, що держава в особі РВ ФДМУ по Херсонській області не приймала жодних рішень щодо обтяження спірного майна шляхом передачі його в іпотеку на підставі оспорюваного правочину.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність наведених вище фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога прокурора про визнання іпотечного договору від 28.03.2006 № 15106Z113 в частині передачі бомбосховища № 5, яке розташоване у м. Херсоні по Бериславському шосе, 33, в іпотеку є такою, що правомірно заявлена.

Відносно заяв відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи наведені норми матеріального права та обставини справи, суд зазначає таке.

По-перше, спір у даній справі полягає у тому, що позивач позбавлений можливості зареєструвати за собою права власності на спірне майно у зв'язку із його перебуванням під обтяженням - в іпотеці, і про такі обставини РВ ФДМУ по Херсонській області стало відомо з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого реєстратором станом на 28 лютого 2014 року, тобто з моменту, коли позивач дізнався про порушене право, і до звернення до суду із позовом у даній справі (26 травня 2015 року - відбиток поштового зв'язку на поштовому конверті) трирічний строк позовної давності не сплив.

По-друге, як встановлено вище, прокурор Дніпровського району міста Херсона дізнався про порушене право держави з листа РВ ФДМУ по Херсонській області від 23.10.2014 № 10-04-03620.

З урахуванням наведеного, заяви відповідача про застосування до позовної вимоги прокурора наслідки спливу позовної давності судом відхиляються, як такі, що безпідставні.

Таким чином, суд зазначає, що позовна вимога прокурора у даній справі підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів і підлягають стягненню з них в дохід державного бюджету України.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Іпотечний договір від 28.03.2006 № 15106Z113, укладений між публічним акціонерним товариством «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» (ідентифікаційний код 13980201) та публічним акціонерним товариством «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (ідентифікаційний код 00032112), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. та зареєстрований у реєстрі за № 976, в частині передачі бомбосховища № 5, яке розташоване у м. Херсоні по Бериславському шосе, 33, в іпотеку - визнати недійсним.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «КОМПАНІЯ «РАЙЗ» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 121-В; ідентифікаційний код 13980201) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609,00 (шістсот дев'ять) грн 00 коп.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (03150, м. Київ, вул. Горького, буд. 127; ідентифікаційний код 00032112) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609,00 (шістсот дев'ять) грн 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31 липня 2015 року.

Cуддя Я.А. Карабань