РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015Справа №910/13133/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика"
до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"
про визнання зобов'язання припиненим

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився
від відповідача Корчагін М.П. (дов. № 09/05-161 від 15.06.2015 року
Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09 липня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автологістика" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" (надалі по тексту - відповідач) про визнання зобов'язання припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі зобов'язання позивача перед відповідачем, яке виникло згідно Договору про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.08.2013 року є припиненим у частині боргу на загальну суму 291 027,43 Євро.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року порушено провадження у справі № 910/13133/15 та призначено справу до розгляду на 18.06.2015 року.

17.06.2015 року представник відповідача через відділ діловодства суду надав документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що для припинення зобов'язання на підставі статті 606 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 204 Господарського кодексу України поєднанням двох сторін у одній особі необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась одна особа, яка в одному зобов'язанні є і кредитором, і боржником.

Представник позивача в судовому засіданні 18.06.2015 року подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 18.06.2015 року оголошено перерву до 09.07.2015 року.

09.07.2015 року представник позивача через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив про неможливість участі у судовому засіданні, у зв'язку з хворобою уповноваженого представника та відсутністю у штаті позивача юриста.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на необґрунтованість доводів позивача, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.07.2015 року надав документи на виконання вимог ухвали суду, заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автологістика" (позичальник) укладено Договір про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.06.2013 року (далі - Кредитний договір).

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, надалі за текстом «кредит», на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.1.1. Кредитного договору кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 300 000,00 (триста тисяч) євро

Термін користування кредитом - до 18.12.2013 року включно (пункт 1.1.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.5. Кредитного договору погашення кредиту позичальник здійснює на рахунок № 37397911 в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» код банку 300272, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, який наведено в додатку 1 до цього договору. При цьому датою погашення заборгованості вважається дата фактичного зарахування коштів на вказаний рахунок банку.

Якщо цей день не є банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного банківського дня. При цьому проценти за кредитом нараховуються та сплачуються також і за період від дня, що не є банківським, до наступного банківського дня.

Згідно з пунктом 6.2.1. Кредитного договору позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором.

Пунктом 10.1. Кредитного договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань.

Згідно Додаткового договору № 4 від 12.12.2014 року до Кредитного договору сторони внесли зміни до пунктів 1.1.1. та 1.1.2.Кредитного договору та виклали їх у наступній редакції:

Пункт 1.1.1. Кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 276 568,22 Євро;

Пункт 1.1.2. Термін користування кредитом - до 18.12.2015 року.

12.02.2015 року між Данілицьким Анатолієм Антоновичем (первісний володілець рахунку) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автологістика" (новий володілець рахунку) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку «Ощадний вклад «Енергійний» від 04.04.2012 року (далі - Договір цесії).

Відповідно до пункту 1.1. Договору цесії предметом цього договору є відступлення первісним володільцем рахунку новому володільцю рахунку права вимоги на отримання частини грошових коштів, що є сумою, розміщеною на рахунку № 8602 за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку «Ощадний вклад «Енергійний» від 04.04.2012 року, укладеним між первісним володільцем рахунку та Публічним акціонерним товариством "Енергобанк" у розмірі 313 000,00 доларів США 00 центів.

Згідно з пунктом 1.3. Договору цесії Товариство з обмеженою відповідальністю "Автологістика" стає клієнтом Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" та набуває прав вимоги відповідно до Договору № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку «Ощадний вклад «Енергійний» від 04.04.2012 року в частині грошових коштів, що є сумою, розміщеною на вищевказаному рахунку, в розмірі 313 000,00 доларів США 00 центів.

Відповідно до Акту приймання-передачі прав вимоги від 12.02.2015 року Данілицький А.А. передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Автологістика" прийняло право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" за Договором № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку «Ощадний вклад «Енергійний» від 04.04.2012 року в розмірі 313 000,00 доларів США 00 центів.

Додатковою угодою № 1 від 12.02.2015 року до Договору цесії сторони погодили пункт 1.8. викласти у наступній редакції: вартість права вимоги, яке підлягає виплаті первісному володільцю вкладу дорівнює 3 000 000,00 грн. і не може бути змінена.

Заявою від 10.03.2015 року Данілицький А.А. повідомив Публічне акціонерне товариство "Енергобанк" про заміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі Договору № 30686/ен/840 про відкриття та обслуговування банківського рахунку «Ощадний вклад «Енергійний» від 04.04.2012 року. У поданій заяві Данілицький А.А. просив обов'язки Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в частині володіння суми у розмірі 313 000,00 доларів США 00 центів, виконати по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика".

Відповідно до пункту 3.4. Кредитного Договору позичальник має право достроково повністю або частково погасити заборгованість за кредитом, при цьому відсотки за користування Кредитом сплачуються в повній сумі одночасно з поверненням кредитних коштів, виходячи із фактичної суми заборгованості за кредитом на дату дострокового погашення кредиту.

Листом від 02.04.2015 року позивач повідомив відповідача про припинення зобов'язання за Кредитним Договором у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі в частині боргу на суму 313 000,00 доларів США 00 центів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі зобов'язання позивача перед відповідачем, яке виникло згідно Договору про надання кредитної лінії № 1306-27 від 18.08.2013 року є припиненим у частині боргу на загальну суму 291 027,43 Євро.

У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що для припинення зобов'язання на підставі статті 606 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 204 Господарського кодексу України поєднанням двох сторін у одній особі необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась одна особа, яка в одному зобов'язанні є і кредитором, і боржником.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1, частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

При цьому, положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У свою чергу, згідно зі змістом частини 2 статті 19 Цивільного кодексу України встановлено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який узгоджується з двома критеріями: (1) має відповідати змісту права, що порушене й здатний таке право відновити, а також (2) має бути передбачений приписами статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим Законом чи укладеним між сторонами Договором.

В даному випадку, положеннями статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

В той же час, слід враховувати, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, а також те, чи може відповідний спосіб захисту бути реалізованим у спірних правовідносинах між сторонами, що залежить не лише від наявності у позивача суб'єктивного права, якому кореспондує відповідний обов'язок відповідача, як боржника у зобов'язанні, але й від можливості останнього загалом вчиняти відповідні дії, які складають зміст такого зобов'язання.

При цьому, звертаючись до суду з відповідними вимогами, спрямованими на відновлення порушеного права та захист законних інтересів, позивач має довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Розглядаючи спір, що виник між сторонами у даній справі, суд відзначає, що позивачем не доведено перед судом настання обставин, з якими чинне законодавство пов'язує підстави для припинення правовідносин, що існують між сторонами за Кредитним договором.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів статті 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 18.03.2015 року у справі № 916/2438/14, приписи статті 606 Цивільного кодексу України встановлюють такий спосіб припинення цивільно-правового зобов'язання, що не залежить від волі сторін.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі має місце в разі, якщо до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може мати місце, наприклад, при спадкуванні - у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки; при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; правонаступництва, причому як загального, так і у випадку ліквідації з правонаступництвом (злиття, приєднання тощо).

Тобто, зникає (або виходить із двосторонніх зобов'язальних правовідносин) в силу об'єктивних обставин або певного правочину один із суб'єктів правовідношення.

При цьому до особи, що залишилась, переходять всі правомочності щодо взаємних зобов'язань, у зв'язку з чим припиняється і власне правовідношення.

Отже, зобов'язання - це правовідношення між, як мінімум, двома сторонами, а поєднання двох сторін у одній особі є підставою для припинення зобов'язання.

Для того, щоб зобов'язання припинилось на підставі статті 606 Цивільного кодексу України поєднанням двох сторін у одній особі, необхідно щоб у результаті такого поєднання лишилась лише одна особа.

Як встановлено судом, у даній справі залишається дві особи, у яких залишаються взаємні зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поєднання боржника і кредитора в одній особі, у розумінні приписів статті 606 Цивільного кодексу України не відбулось, що унеможливлює висновок про припинення зобов'язання з цієї підстави.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Автологістика" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.07.2015

Суддя С.В. Стасюк