РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Справа № 903/444/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Гулова А.Г.

при секретарі Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М.;

від відповідача: Ткачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційну скаргу Відповідача Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення господарського суду Волинської області від 27.05.15р. у справі № 903/444/15 (суддя Гарбар Ігор Олексійович)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Підприємства теплових мереж "Ковельтепло"

про стягнення в сумі 77 243 грн. 59 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Рівненської області з позовною заявою (а.с. 3-5) до Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача: 55 428 грн. 35 коп. пені, інфляційних втрат в сумі 9 826 грн. 45 коп. та 11 988 грн. 79 коп. річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року (а.с. 102-103) з підстав, вказаних у цьому рішенні, позов задоволено частково.

Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 27 714 грн. 17 коп. пені; 9 826 грн. 45 коп. інфляційних втрат; 27 714 грн. 17 коп. річних. Також, даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 грн.. В стягненні 27 714 грн. 17 коп. пені, відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 109-116) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року в частині, котрою відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 27 714 грн. 17 коп. пені та прийняти в цій частині нове рішення, котрим стягнути з Відповідача 27 714 грн. 17 коп. пені.

Апеляційна скарга Позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права без дослідження всіх істотних обставин справи. Крім того, Позивач як на підставу скасування рішення суду, посилається на те, що пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України має застосовуватися лише у виняткових випадках, а оскільки такі виняткові випадки у Відповідача були відсутні, суд не мав права зменшувати розмір нарахованих пені та штрафу.

Ухвалою суду від 11 червня 2015 року (а.с. 108) апеляційну скаргу Позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29 липня 2015 року на 14 год. 50 хв.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач, з підстав, висвітлених у апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року змінити в частині стягнення пені та річних. Прийняти нове рішення, яким зменшити суму стягнення пені та річних.

Апеляційна скарга Відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не досліджено та не оцінено належним чином наданих доказів. Крім того, Відповідач як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що при винесенні рішення суду не було взято до уваги той факт, що на момент звернення до суду сума боргу була погашена, а сума штрафних санкцій, котра стягнута за рішенням суду є надмірно великою, а з огляду на скрутне матеріальне становище дане в свою чергу є підставою для зменшення суми пені та річних.

Ухвалою суду від 11 червня 2015 року (а.с. 129) апеляційну скаргу Відповідача прийнято до спільного провадження з апеляційною скаргою Позивача та призначено її розгляд на 29 липня 2015 року на 14 годину 50 хвилин.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу Позивача (а.с. 155-157), в якому з підстав висвітлених в цьому відзиві, заперечує проти доводів зазначених в апеляційній скарзі Позивача та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Позивача.

Позивач не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу Відповідача, що у відповідності частини 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні від 29 липня 2015 року представник Позивача підтримавши доводи апеляційної скарги Позивача, з підстав вказаних у цій апеляційній скарзі. При цьому, заперечив проти апеляційної скарги Відповідача в усному порядку, вважає її доводи необґрунтованими, просить стягнути пеню, в стягненні котрої було відмовлено рішенням суду.

У судовому засіданні від 29 липня 2015 року представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги Відповідача, з підстав вказаних у цій апеляційній скарзі. При цьому, заперечив проти апеляційної скарги Позивача в усному порядку, вважає її доводи необґрунтованими, рішення суду першої інстанції просить змінити в частині стягнення пені та річних.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційні скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 27 травня 2015 року по справі № 903/444/15 змінити в частині стягнення пені та річних (залишивши в решті рішення місцевого господарського суду без змін). При цьому, суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2012 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 13/3713 - БО-2 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір; а.с. 16-21).

За умовами пунктів 1.1-1.2 Договору: Позивач зобов'язався передати у власність Відповідача у 2013 році природний газ ввезений на митну територію України Позивачем, за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Відповідач зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього Договору; газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, використовуються для виробничо комерційної діяльності).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що: Позивач передає Відповідачу з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року до 4930 тис. куб. м., у тому числі по місяцях ( тис. куб. м.): січень - 955; лютий - 780; березень - 760; квітень - 347; травень - 22; червень - 20; липень - 22; серпень - 22; вересень - 22; жовтень - 440; листопад - 660; грудень 880.

Відповідно до пункту 2.3 Договору, за розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб. м), приведений до стандартних умов.

Умовами пункту 3.1 Договору визначено, що: Позивач передає газ Відповідачу у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Відповідача; право власності на газ переходить від Позивача до Відповідача в пунктах приймання-передачі; після переходу права власності на газ Відповідач несе ризики і бере на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно пункту 3.3 Договору: приймання-передача газу, переданого Позивачем Відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг споживання газу Відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів, обліку газу Відповідача.

Відповідно до умов пункту 3.4 Договору: не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу - газу, Відповідач зобов'язався надати Позивачу підписані та скріплені печатками Відповідача та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язався повернути Відповідачу та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта; акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що: кількість газу, яка подається Відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Відповідача та відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15 липня 2010 року № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різнім категоріям споживачів".

Згідно пункту 5.1 Договору, ціна (граничний рівень ціни) на природний газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

За умовами пункту 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 509 грн., без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1 000 м3 природного газу 3 884 грн. 78 коп., крім того ПДВ - 20% - 776 грн. 96 коп., всього з ПДВ - 4 661 грн. 74 коп..

Загальна вартість цього договору на дату укладення становила 19151965 грн. 40 коп., крім того ПДВ - 3830393 грн. 08 коп..

Пунктом 6.1 Договору визначено, що: оплата за природний газ проводиться Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.2 Договору: у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як визначено пунктом 11.1 Договору, Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частинні проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками та скріплено відбитками печаток сторін.

До даного Договору укладено додаткову угоду № 1 від 16 липня 2013 року (а.с. 22) якою внесено зміни до пунктів 5.2 і 5.5 статті 5 «Ціна газу», а саме: ціна за 1000 куб.м газу становить 3 459 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. До сплати за 1 000 м3 природного газу 3 823 грн. 78 коп., крім того ПДВ - 20% - 764 грн. 76 коп., всього з ПДВ - 4 588 грн. 54 коп..

Додаткову угоду підписано представниками та скріплено відбитками печаток Позивача та Відповідача.

Як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи, на виконання умов Договору Позивач у період з січня 2013 року по грудень 2013 року, поставив, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 10 621 470 грн. 32 коп., що підтверджується актами прийому-передачі (а.с. 23-34).

Акти прийому-передачі природного газу підписані повноважними представниками та скріплені відбитками печаток Позивача та Відповідача.

Відповідач своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу здійснював не своєчасно.

Враховуючи те, що Відповідач здійснював оплату поставленого газу не в строки передбачені Договором, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача 27 714 грн. 17 коп. пені, інфляційних втрат в сумі 9 826 грн. 45 коп. та 11 988 грн. 79 коп. річних.

При прийнятті рішення стосовно стягнення 11 988 грн. 79 коп. річних та 9 826 грн. 45 коп. інфляційних втрат, колегія суддів враховувала наступне.

Колегія суду констатує, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши розрахунок інфляційних, що доданий Позивачем до позовної заяви (а.с. 9-12) колегія суду погоджується з вірністю проведеного розрахунку в частині нарахування та стягнення інфляційних втрат в розмірі 9 826 грн. 45 коп. Відповідно, суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача збитків пов'язаних з інфляційним процесом в розмірі 9 826 грн. 45 коп..

Дане вчинено і місцевим господарським судом.

Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду щодо задоволення даних вимог без змін.

Що ж стосується річних, то колегія суддів дослідивши розрахунок річних, що доданий Позивачем до позовної заяви (а.с. 9-12) не погоджується з періодами прострочення, що в свою чергу призвело до визначення невірної кількості днів прострочення та й самого ж розміру річних, з огляду на наступне.

Пунктом 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що: день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відповідно, колегія суд здійснивши розрахунок річних в площинні умови Договору щодо строків виконання грошових зобов'язань (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу), дати зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за поставлений природний газ та в межах заявлених Позивачем періодів нарахування, приходить до висновку, що у відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 11 385 грн. 24 коп.. Відповідно, в частині стягнення 609 грн. 55 коп. річних суд відмовляє за необґрунтованістю.

Відтак, колегія суду, приймаючи таке рішення змінює оспорюване рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача 55 428 грн. 35 коп. пені, то колегія суду зауважує наступне.

Відповідно до пункту 7.2 Договору: у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд зауважує, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

В силу дії частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено: якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором; при цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Позивачем при здійсненні розрахунку пені не було враховано те, що пунктом 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що: день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відповідно, колегія суд здійснивши розрахунок пені в площинні умови Договору щодо строків виконання грошових зобов'язань (остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу), дати зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за поставлений природний газ та в межах заявлених Позивачем періодів нарахування, приходить до висновку, що підставною та обгрунтованою є пеня в розмірі 52 645 грн. 53 коп..

Водночас, Відповідачем, відповідно до статті 83 Господарського процесуального України, подано клопотання про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій (а.с. 56).

Розглянувши зазначене клопотання, колегією суду встановлено підстави для зменшення пені на 50 %, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З врахуванням наведеного, колегія суду констату те, що якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені колегією суддів приймається до уваги майновий стан Відповідача (важке матеріальне становище, що підтверджено відповідними документами: звіт про фінансові результати за 2013 рік, звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 року; а.с. 70-71), ступінь виконання Відповідачем взятого на себе зобов'язання по сплаті заборгованості (станом на день подання позову до суду борг Відповідачем сплачено в повному обсязі).

Окрім того, приймаючи таке рішення колегією суду приймається до уваги також і майновий стан Позивача з врахуванням негативних наслідків, котрі можуть бути спричинені неналежним виконанням Відповідачем свого зобов'язання по Договору.

Колегія суду констатує, що розглядаючи питання про стягнення пені, судовою колегією взято до уваги такі обставини: причини неналежного виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення (оплати суми заборгованості) та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на усе вищевказане, колегія суду керуючись статтею 551 Цивільного кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України та пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення розміру заявлених до стягнення штрафу та пені та з урахуванням обставин, наведених в даній судовій постанові, приходить до висновку, що виходячи із принципу розумності і співрозмірності (та з підстав вказаних місцевим господарським судом) - слід зменшити розмір нарахованої пені на 50 %.

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача 26 322 грн. 77 коп. пені (50 % пені, що підлягала до стягнення із заявленої Позивачем суми). Відповідно, в частині стягнення 29 105 грн. 58 коп. пені суд відмовляє (з яких 26 322 грн. 76 коп. сума зменшеної пені, а 2 782 грн. 82 коп. сума пені в задоволенні котрої суд відмовив по суті, з підстав наведених вище у даній постанові).

Відповідно колегія суду, приймаючи таке рішення змінює оспорюване рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що Позивачем та Відповідачем зроблено не було.

В той же час, колегія суду констатує, що з урахуванням усього вищевказаного у даній судовій постанові, доводи Позивача і Відповідача, висвітлені в апеляційних скаргах є безпідставними.

Відповідно до статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

В силу вказаної норми зміна рішення може полягати у внесенні деяких поправок до резолютивної частини рішення (зменшити чи збільшити суму, що підлягає стягненню, змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню, тощо), не змінюючи при цьому викладеного в рішенні головного висновку місцевого господарського суду щодо прав та обов'язків Позивача та Відповідача у спірних правовідносинах.

З огляду на усе вказане вище апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Позивача та апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, змінивши при цьому оскаржуване рішення в частині стягнення пені та річних у вищезазначених сумах в даній судовій постанові, а в решті рішення залишити без змін

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за апелянтами (внаслідок відмови в їх задоволенні) .

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" - залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду Волинської області від 27 травня 2015 року в справі № 903/444/15 змінити, виклавши абзац (пункти) 2 та 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Підприємства теплових мереж "Ковельтепло" (вул. Володимирська, 97а, м. Ковель, Волинська область 45000, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ 01001, ) - 26 322 грн. 77 коп. пені, 11 385 грн. 24 коп. річних, 9 826 грн. 45 коп. інфляційних втрат та 1 702 грн. 09 коп. витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. В стягненні 29 105 грн. 58 коп. пені та 603 грн. 55 коп. річних - відмовити."

4. Доручити господарському суду Волинської області видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

7. Справу № 903/444/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гулова А.Г.