ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 р. Справа № 923/843/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Дудар І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар" м. Тернопіль

до публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області

про стягнення 11065 грн. 39 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача - уповноважена особа Букалов С.С. довір. від 01.01.2015р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар" (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" (відповідач) грошові кошти в розмірі 11065 грн. 39 коп. з яких: 3% річних в розмірі 122 грн. 07 коп. та інфляційні втрати в розмірі 10943 грн. 32 коп.

Позивач в судове засідання не прибув, надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач згідно відзиву на позовну заяву оспорює розрахунок втрат від інфляції та річних, виконаний позивачем, і просить суд відмовити в задоволенні тієї частини позовних вимог, яка є необґрунтованою.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

в с т а н о в и в:

Між сторонами 14.02.2014р. було укладено договір надання транспортно-експедиторських послуг № 1402 (далі договір), з урахуванням протоколу розбіжностей, за умовами якого (п.1.1.) позивач зобов'язався за плату і за рахунок відповідача організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу по території України від вантажовідправника до вантажоодержувача. Замовник (відповідач) в процесі конкретного перевезення може виступати або як вантажовідправник або як вантажоодержувач.

На виконання умов договору, позивачем були надані відповідачу транспортно-експедиційні послуги на території України на суму 78166 грн. 59 коп., яка відповідачем сплачена не була.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.02.2015р., з відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу у розмірі 78166,59 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 2587,76 грн., суму 3% річних у розмірі 456,63 грн. та суму пені у розмірі 3800,89 грн. Згідно зазначеного судового рішення, суми інфляційних втрат та 3% річних, були нараховані на суму основної заборгованості за період прострочення до 09.10.2014р.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2015р. скасовано частково рішення господарського суду Херсонської області від 15.04.2015р. у справі №923/407/15, з відповідача на користь позивача стягнуто суму інфляційних втрат у розмірі 21495,81 грн. за період з 10.10.2014 р. по 31.03.2015 р. та суму 3% річних у розмірі 1207,84 грн. за період з 10.10.2014 р. по 15.04.20105 р.

Позивач зазначає, що відповідач рішення господарського суду Херсонської області від 04.12.2014р. у справі №923/1400/14 добровільно не виконав, внаслідок чого основний борг у розмірі 78166,59 грн., сума інфляційних втрат у розмірі 2587,76 грн., суму 3% річних у розмірі 456,63 грн. та судові витрати в розмірі 1827 грн. було стягнуто на користь позивача 05.05.2015 р. ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього кодексу).

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Частиною 2 статті 35 ГПК України зазначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факт невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати суми боргу у розмірі 78166,59 грн. доведено судом у справі №923/1400/14 та в силу ст. 35 ГПК України не підлягає доведенню знову.

Позивач звернувся у даній справі з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на сум боргу у розмірі 78166,59 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1. ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України допускає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 122,07 грн. за період з 16.04.2015 по 04.05.2015 р. та інфляційних втрат в сумі 10943,32 грн. за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 р.

Дослідивши розрахунок 3% річних надані позивачем, суд зауважує, що він має помилки та додає свій розрахунок виконаний відповідно до вимог чинного законодавства.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
78166.5916.04.2015 - 30.04.2015153 %96.37
Таким чином, сума процентів за договором складає 96,37 грн.

Розрахунок 3% річних є неточним, оскільки зобов'язання по виплаті заборгованості відповідачем було виконано 30.04.2015 р., що підтверджується платіжним дорученням №90074 від 30.04.2015 р. і лише 05.05.2015 р. ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області перерахувало грошові кошти на рахунок позивача.

З врахуванням вищенаведеного, судом зроблений самостійних розрахунок 3% річних, який складає 96,37 грн. та підлягає задоволенню.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірено та встановлено, що на підставі зазначених норм позивач правомірно нарахував відповідачу до сплати інфляційних втрат в розмірі 10943,32 грн. за період з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 р., який підлягає задоволенню.

Судом розглянуті та відхилені доводи відповідача щодо відсутності правових підстав нарахування інфляційних втрат, посилаючись на те, що оскільки індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць то відповідно прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань. Відповідач посилається на те, що вищевказана правова позиція підтверджується постановами Вищого господарського суду України від 27.10.2010 р. № 6/92-38, від 19.01.2011 р., № 4/54-10-1818, від 15.02.2012 р. № 5021/1596/2011, від 10.07.2013 р. № 5002-33/4081-2012.

Заперечення відповідача з приводу того, що позивач нарахував інфляційні витрати менше ніж за місяць спростовуються розрахунком інфляційних втрат, який міститься в матеріалах справи, період заборгованості якого складає з 01.04.2015 р. по 30.04.2015 р., тобто не меншим ніж за місяць.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, відносяться на сторони пропорційно від розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" (75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МВ Стеллар" (46020, м. Тернопіль, вул. Гріга, 3, ) суму інфляційних втрат у розмірі 10943,32 грн., суму 3% річних у розмірі 96,37 грн. та суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 1822,76 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.07.2015р.

Суддя В.П.Ярошенко