ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Справа № 915/920/15

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Гриньової-Новицької Т.В.,

представники сторін в судове засідання не з'явились,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольга-Україна»,

54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 4/7,

до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» в особі Центрального відділення ПАТ «МАРФІН БАНК» в м. Миколаєві,

54017, м. Миколаїв, вул. Радянська, 12,

про визнання договору застави обладнання від 23.03.2011 припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вольга-Україна» (далі - позивач або позичальник) звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» в особі Центрального відділення ПАТ «МАРФІН БАНК» в м. Миколаєві (далі - відповідач або банк) про визнання договору застави обладнання від 23.03.2011 припиненим, а також про відшкодування судових витрат.

Ухвалою від 05.06.2015 господарський суд призначив справу до розгляду у судовому засіданні та витребував у сторін низку документів.

В судове засідання 30.06.2015 представники сторін не з'явились, вимоги ухвали суду від 05.06.2015 виконали повністю.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву № 293/03 від 25.06.2015.

За письмовим клопотанням позивача б/н від 17.06.2015 розгляд справи був відкладений на 21.07.2015.

В судове засідання 21.07.2015 представники сторін не з'явились, через відділ документального забезпечення суду надали письмові клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю їхніх представників в інших судах.

Обставинною, яка тягне за собою відкладення розгляду справи, є неможливість вирішення справи в даному судовому засіданні, а також з підстав, наведених у ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК). Зазначені обставини та підстави оцінюються судом, який розглядає справу з метою реалізації наданого йому права на відкладення розгляду справи.

Зважаючи на передбачені процесуальними нормами підстави для відкладення справи та з огляду на встановлені ст. 69 ГПК строки розгляду справи, суд вважає, що заявлені клопотання підлягають відхиленню, оскільки викладені сторонами обставини не є такими, що унеможливлюють розгляд справи в даному судовому засіданні; сторони надали всі витребувані документи, а явка представників сторін у судове засідання 21.07.2015 обов'язковою не визнавалась.

Тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, без участі представників сторін.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з такого:

23.03.2011 між сторонами укладено кредитний договір №00196/N (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості 700000 євро на строк по 22.03.2012 включно (п.1.1 Кредитного договору).

В забезпечення зобов'язань за Кредитним договором між сторонами був укладений договір застави обладнання від 23.03.2011 (далі - Договір застави), посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С.М. за реєстровим № 845 від 23.03.2011, відповідно до умов якого позивач зобов'язався забезпечити виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором по поверненню поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості 700000 євро, терміном погашення по 22.03.2012 включно, відповідно до графіку погашення кредиту, передбаченого п. 2.5 Кредитного договору, з урахуванням умов підпунктів 2.5, 2.5.1-2.5.6 Кредитного договору, по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі - 10,1% річних по траншах, наданих в євро; 17% річних по траншах, наданих у національній валюті України (п.1.1 Договору застави). Предметом застави є належне позивачу на праві власності виробниче обладнання (майно), перелічене в п. 1.2 Договору застави.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору та Договору застави, 26.08.2014 банк звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з позичальника штрафу за невиконання умов Кредитного договору від 23.03.2011 №00196 та Договору застави від 23.03.2011 в загальній сумі 260521 грн. 66 коп.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.11.2014 у справі №915/1345/14, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 та Вищого господарського суду України від12.05.2015, в позові відмовлено повністю. Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що банком нараховані штрафи за події, які мали місце після закінчення строку дії Кредитного договору та Договору застави, а це суперечить приписам ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК).

Вважаючи преюдиціальними факти закінчення термінів дії Кредитного договору і Договору застави, що встановлені рішенням суду від 19.11.2014 у справі № 915/1345/14, та спираючись на ст. 3 Закону України "Про іпотеку", позивач вважає, що Договір застави припинився і просить суд визнати його таким. Однак цю позицію позивача суд вважає помилковою з огляду на таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК окремим видом застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку" нерухоме майно (нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Оскільки предметом застави за Договором застави є виробниче обладнання (майно), яке не є нерухомістю в розумінні ст. 1 Закону України "Про іпотеку", посилання позивача на ст. 3 цього закону, згідно з якою іпотека є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, є некоректним.

Поняття застави міститься у ст. 572 ЦК, згідно з якою в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 593 ЦК право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на наведені норми закону, посилання позивча на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.11.2014 у справі № 915/1345/15 як на таке, що має преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справ, є безпідставним, адже факт закінчення строків дії Кредитного договору і Договору застави мав вирішальне значення для відмови у стягненні штрафів за правопорушення, які мали місце після закінчення строків дії вказаних договорів.

Щодо спору у даній справі - про визнання Договору припиненим, -закінчення строку дії договорів не тягне за собою їх припинення або припинення зобов'язань за ними. Навпаки, згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, а ст. 599 ЦК встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки за Договором застави позивач забезпечив виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором по поверненню кредиту у вигляді поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості 700000 євро, а під час дії Кредитного договору позичальником це зобов'язання не виконано, то Договір застави не можна вважати припиненим, адже існує забезпечене ним основне зобов'язання позичальника за Кредитним договором.

Відтак, в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК,

Повне рішення складено та підписано 27 липня 2015 року.

Суддя Т.В. Гриньова-Новицька