РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015Справа №910/15707/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

про стягнення 963 462,24 грн.

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники сторін:

Від позивача: Овсієнко Р.М.(дов. б/н від 06.03.2015)

Від відповідача: Звягін А. С. (дов. б/н від 06.07.2015)

Войцехівський О. В. (дов. б/н від 29.04.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 28.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків завданих неналежним виконанням умов договору поставки № 2/18 від 04.05.2015 у розмірі 963 462, 24 грн., з яких 931 156, 80 грн. упущеної вигоди та 32 305, 44 грн. прямих збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 порушено провадження у справі №910/15707/15 та призначено до розгляду на 07.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 21.07.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподання ним витребуваних доказів, що перешкоджало повному і об'єктивному розгляду справи.

В судовому засіданні 21.07.2015 судом оголошувалась в порядку ст. 77 ГПК України перерва до 28.07.2015.

27.07.2015 через відділ канцелярії відповідачем подано доповнення до відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 28.07.2015 представники сторін з'явились та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Крім того, представник позивача в судовому засіданні надав суду письмові заперечення на відзив, які були приєднані судом до матеріалів справи.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором поставки № 2/18 від 04.05.2015, в частині не оплати 950, 160 тон товару та незабезпечення транспортних засобів на складі позивача для відвантаження товару, що призвело до нанесення позивачу шкоди в розмірі 32 305, 44 грн. та недоотримання позивачем прибутку в розмірі 931 156, 80 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що порушення договору поставки № 2/18 від 04.05.2015 було допущено, як раз з боку позивача, і саме позивач не забезпечив поставку товару на умовах: FCA (Франко - перевізник) згідно Інкотермс 2010.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

4 травня 2015 року між відповідачем, як покупцем та позивачем, як постачальником було укладено договір поставки №2/18 (надалі за текстом - договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (надалі за текстом - товар) на умовах , передбачених договором та відповідними додатковими угодами до договору.

Відповідно до п. 1.2 договору кількість, якість, та ціна товару вказується в додаткових угодах до договору, що є невід'ємною частиною договору.

В пункті 1.5. договору продавець гарантує, що товар є його власністю і вільний від прав третіх осіб.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 продавець (постачальник) здійснює поставку товару в повному об'ємі на умовах: FCA (франко-склад) згідно Інкотермс 2010, за винятком застережень, прямо передбачених договором.

Відвантаження товару на транспортний засіб покупця проводиться за рахунок продавця. ІІри поставці товару продавець зобов'язаний завантажити товар на своєму складі в автотранспортний засіб, наданий покупцем за адресою, що встановлюється в додаткових угодах до договору, своїми засобами і за власний рахунок. Витрати по транспортуванню товару від складу продавця до складу покупця несе покупець. Строки поставки кожної партії товару або її частини визначаються в додаткових угодах до договору з урахуванням умов договору.

Пунктом 2.4. договору покупець наділений правом попередньо проводити перевірку умов зберігання товару і технічну можливість відвантаження.

Згідно п. 3.1. договору оплата вартості поставленого товару проводиться покупцем самостійно, безготівково в національній валюті України на підставі рахунку - фактури на оплату поставленого товару.

Строк оплати вартості товару по кожній окремій партії визначається умовами відповідних додаткових угод, при цьому термін оплати починає свій відлік від дати поставки поставленого товару, якщо інше не передбачено додатковою угодою до цього договору (п. 3.2. договору).

В пункті 4.1. договору сторони погодили, що сторона, яка порушила умови договору, відшкодовує іншій стороні спричинені своїми діями чи бездіяльністю збитки та втрачений прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

4 травня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору поставки № 2/18 від 04 травня 2015 року (надалі за текстом - додаткова угода), відповідно до п. 1. якої постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти й оплатити в строки і на умовах, передбачених договором та додатковою угодою товар - пшеницю 2 кл. в кількості 2 000, 000 +/- 10 % за ціною 4 000, 00 грн./тн. з ПДВ.

В пунктах 3, 4, 5 додаткової угоди сторонами були визначені такі базові умови поставки: поставка здійснюється на умовах FCA (франко-склад) згідно Інкотермс 2010; місце поставки: ТОВ "Київ Млин" м. Київ, вул. Межигірська, 83 або КП "Білоцерківхлібродукт" м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 6; термін поставки з 04.05.2015 по 29.05.2015.

Згідно викладеного в п. 6 додаткової угоди, сторони визначили, що покупець здійснює попередню оплату за кожні 400 тон товару.

На виконання умов договору відповідачем було здійснено наступні оплати за поставку товару: 12.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 1 200 000, 00 грн.; 14.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 1 200 000, 00 грн.; 18.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 1 000 000, 00 грн.; 20.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 204 000, 00 грн.; 21.05.2015 згідно рахунку № СФ - 0000043 від 06.05.2012 - 600 000, 00 грн. Всього відповідачем було оплачено 4 204 000, 00 грн.

В свою чергу позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару: 14.05.2015 поставлено 193, 810 тон пшениці вартістю 775 240, 00 грн., 18.05.2015 - 128, 410 тон пшениці вартістю 513 640, 00 грн., 19.05.2015 - 261 439, 99 грн., 21.05.2015 - 93, 73 тони пшениці вартістю 374 920, 00 грн., 22.05.2015 - 99, 720 тон пшениці вартістю 398 880, 00 грн., 26.05.2015 - 154, 490 тон пшениці вартістю 625 960, 00 грн., 27.05.2015 - 153, 850 тони пшениці вартістю 615 400, 00 грн., 28.05.2015 - 126, 630 тони пшениці вартістю 506 520, 00 грн. Всього відповідачу було поставлено 1 018, 00 тон пшениці за договором на загальну суму 4 071 999, 99 грн. зазначене підтверджується копіями наявних у матеріалах справи видаткових накладних № РН-0000041 від 14.05.2015, № РН-0000045 від 18.05.2015, № РН-0000046 від 19.05.2015, № РН-0000050 від 21.05.2015, № РН-0000051 від 22.05.2015, № РН-0000052 від 26.05.2015, № РН-0000054 від 27.05.2015, № РН-0000055 від 28.05.2015.

За твердженням позивача решта 950, 160 тон товару у встановлений додатковою угодою строк оплачені не були, транспортні засоби на склад позивача для здійснення відвантаження відповідачем не прибули. На підставі вказаного позивачем зроблено висновок, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від договору і не бажає отримувати товар.

В свою чергу відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що позивачем не було з самого початку забезпечено знаходження вже оплаченого товару в обумовленому сторонами місці поставки, в результаті чого відповідач був вимушений прийняти товар в іншому місці поставки, за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, 12 та в подальшому призупинити здійснення оплат за договором.

На підтвердження факту відсутності в обумовленому в додатковій угоді місці поставки товару про поставку, якого домовились сторони, відповідачем надано в матеріали справи копії листів Колективного підприємства "Білоцерківхлібродукт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний млин", щодо відсутності в період з 04.05.2015 по 29.05.2015 їм поставок пшениці від позивача призначеної відповідачу.

Згідно копії договору № 1606 складського зберігання сільськогосподарської продукції від 16.06.2014, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Березанський переробний завод" належну йому пшеницю в кількості 500 тон позивач зберігав на зерновому складі за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, 12. Із тексту договору № 1606 складського зберігання сільськогосподарської продукції від 16.06.2014 вбачається, що строк зберігання продукції на зерновому складі визначений сторонами до 31.03.2015.

Згідно додаткових пояснень позивача ним предмет договору зберігався на складі за адресою: м. Березань, вул. Маяковського, 12 до 15.06.2015, і на зберігання невибраних відповідачем 950, 16 тон зерна позивачем було витрачено 28 504, 80 грн.

Предметом позову є матеріально - права вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього збитків за порушення умов договору (не здійснення оплати та не забезпечення транспортом для відвантаження товару - 950, 16 тон пшениці), які полягають у понесенні витрат на зберігання зерна в розмірі 32 305, 44 грн. (згідно прохальної частини позовної заяви) та 931 156, 80 грн. упущеної вигоди.

Упущена вигода розраховується позивачем як різниця між загальною сумою договору укладеного з позивачем та сумою договору, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Агро Лан", якому 15.06.2015 позивачем було продано 950 тон +/- 1 % пшениці за ціною 3 020, 00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір поставки № 2/18 від 04.05.2015 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

При укладанні договору сторони погодили поставку товару на умовах FCA (франко-склад) згідно Інкотермс 2010; місце поставки: ТОВ "Київ Млин" м. Київ, вул. Межигірська, 83 або КП "Білоцерківхлібродукт" м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 6 (ІНКОТЕРМС 2010) та індивідуальних умовах вказаних в договорі між сторонами.

FCA (франко - склад) - "франко - перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару перевізнику чи іншій особі, які призначені покупцем, на площах продавця чи в іншому названому місці. Якщо сторони мають намір здійснити поставку товару на площах продавця, вони повинні зазначити адресу таких площ як названого місця поставки.

Згідно статті А4 FCA Правил Інкотермс продавець зобов'язаний поставити товар перевізнику або іншій особі, які призначені покупцем, в узгодженому пункті, якщо такий є, в названому місці, в узгоджену дату чи в межах узгодженого періоду.

Згідно статті В4 FCA Правил Інкотермс покупець зобов'язаний прийняти поставку товару, якщо він був поставлений, як передбачено статтею А4.

Отже, за правилами ІНКОТЕРМС 2010 при поставці на умовах FCA у покупця наявний обов'язок прийняти товар за умови, що товар поставлений в названому місці.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 611, 623 Цивільного кодексу України, наслідками порушення зобов'язань є, зокрема, відшкодування збитків, встановлене договором або законом. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Аналогічні норми містять статті 224, 225 Господарського кодексу України.

Слід зазначити, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність особи); шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Отже, в даному випадку для стягнення збитків з відповідача, необхідно довести протиправність його поведінки, тобто довести, що відповідач порушив взяті на себе за укладеним між сторонами договором зобов'язання, що кореспондується з позицією Вищого господарського суду України викладеною в Оглядовому листі N 01-06/20/2014 від 14.01.2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Згідно положень ч. 3 ст. 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Статтею 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Враховуючі встановлені обставини справи суд погоджується з відповідачем, що позивачем не було виконано зустрічний обов'язок по поставці вже оплаченого товару у належному місці (ТОВ "Київ Млин" м. Київ, вул. Межигірська, 83 або КП "Білоцерківхлібродукт" м. Біла Церква, вул. Офіцерська, 6) та у строк, встановлений договором та що у відповідача були очевидні підстави вважати, що позивач не виконає свого обов'язку по поставці наступних партій товару у належному місці у встановлений термін, і відповідно відповідач був вправі відмовитися від виконання свого обов'язку повністю або частково.

Зерносклад ТОВ "Березанський переробний завод" знаходиться в м. Березань, що не є належним місцем виконання зобов'язання за договором. А доказів із яких би вбачалося, що позивачем було забезпечено поставку товару за договором в обумовленому договором місці поставки в період з 04.05.2015 по 29.05.2015 матеріали справи не містять.

Доводи позивача, щодо прийняття частини товару в місті Березань та відсутності з боку відповідача претензій щодо місця поставки судом відхиляються, з тих підстав, що згідно положень ст. 538 ЦК України зупинення виконання свого обов'язку, відмова від його виконання частково або в повному обсязі є правом відповідача, а відтак відповідач вправі вирішувати чи користуватися наданим йому правом та коли їм користуватися.

Відповідно до ч. 4 ст. 226 ГК України не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 2- ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Заявлена до стягнення сума витрат на оплату послуг зберігання зерна не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, і факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Позивач не міг реально одержати за звичайних обставин прибуток з продажу товару, який не міг бути поставлений в обумовлений термін в обумовленому місці з вини самого позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору, з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Техновіт Агро" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Повне рішення складено - 03.08.2015.

Суддя Л. Д. Головатюк