РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2015Справа №910/10519/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд"
до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Дарницького району
про визнання договору недійсним

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Олійник О.В. (дов. № 09 від 20.01.2015 року)
від відповідача Чехоєва Н.М. (дов. № 735 від 04.05.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07 липня 2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "по утриманню зелених насаджень Дарницького району" (надалі по тексту - відповідач) про визнання недійсним договору підряду та застосування наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не підписував спірний Договір підряду, а відтак, вказаний правчин не може спричиняти будь-які права чи обов'язки по відношенню до позивача та порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2015 року порушено провадження у справі № 910/10519/15 та призначено справу до розгляду на 28.05.2015 року.

28.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та виклик у судове засідання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" для надання пояснень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 року розгляд справи було відкладено на 16.06.2015 року, у зв'язку з неявкою відповідача, поданим клопотанням про відкладення розгляду справи та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

16.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання наступні питання:

- чи виконано підпис від імені Стріхарського А.П. у Акті прийому - передачі робіт за формою КБ-2в від грудня 2013 року на загальну суму 136 209,50 грн. самим Стріхарським чи іншою особою?;

- чи виконано підпис від імені Стріхарського А.П. у Довідці про вартість виконаних робіт від грудня 2013 року на загальну суму 136 209,50 грн. самим Стріхарським чи іншою особою?

У судовому засіданні 16.06.2015 року представник позивача підтримав подане клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та подав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.06.2015 року надав оригінали документів для огляду та усні пояснення в яких заперечила проти поданого клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Судом відкладено розгляд поданого клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи до наступного судового засідання.

Розглянувши подане позивачем 16.06.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.06.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладено розгляд справи на 07.07.2015 року.

Розглянувши подане клопотання про призначення по справі судової експертизи, суд відмовляє у його задоволенні у зв'язку з його необґрунтованістю, з огляду на те, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору підряду, який підписаний та скріплений печатками сторін, водночас, позивач просить призначити у даній справі судову почеркознавчу експертизу для вирішення питання щодо встановлення факту підписання похідних документів.

В судовому засіданні 07.07.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.07.2015 року надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечував проти позову.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" (генпідрядник) та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Дарницького району" (субпідрядник) укладено Договір підряду (надалі по тексту-Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору генпідрядник доручає, а субпідрядник на власний ризик виконує такі види робіт: Озеленення міжбудинкової території по вул. А. Ахматової, буд. 43 у Дарницькому районі м. Києва.

Згідно з пунктом 2.2. Договору термін виконання робіт за цим договором складає до 31 грудня 2013 року.

Пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що робота вважається виконаною після підписанням Генпідрядником і субпідрядником акту виконаних усіх робіт.

Згідно з пунктом 2.4. Договору субпідрядник самостійно організовує всю роботу з виконання цього договору, визначає безпосередніх виконавців і розподіляє обов'язки між ними. субпідрядник узгоджує виконання робіт з замовником.

Відповідно до пункту 4.1. Договору оплата робіт проводиться на підставі актів приймання виконання підрядних робіт (ф. КБ-2) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3) протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами відповідних актів та довідок.

Згідно з пунктом 5.2. Договору Акт виконаних робіт складається субпідрядником та направляється генпідряднику, який зобов'язується розглянути Акт виконаних робіт протягом 3 (трьох) робочих днів.

Пунктом 8.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Договір діє до моменту повного виконання Сторонами Своїх Обов'язків за цим договором, але не пізніше 31.12.2013 року.

На виконання умов Договору відповідач виконав роботи на суму 136 209,50 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та актом приймання виконаних будівельних робіт.

Водночас, позивачем здійснювалися оплати робіт за озеленення міжбудинкової території по вул. А.Ахматової, 43 у Дарницькому районі м. Києва, що підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на похідних документах, а саме, Акті прийому - передачі робіт за формою КБ-2в від грудня 2013 року на загальну суму 136 209,50 грн. та Довідці про вартість виконаних робіт від грудня 2013 року на загальну суму 136 209,50 грн. відсутній підпис директора позивача - Стріхарського А.П., а підпис, який міститься на спірному Договорі посвідчено печаткою, яка не відповідає оригіналу печатки позивача.

Відтак, на думку позивача, вказаний правочин не може спричиняти будь-які права чи обов'язки по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" та порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з статтею 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з статтею 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання Договору недійсним позивач вказує на те, що на похідних документах, а саме, Акті прийому - передачі робіт за формою КБ-2в від грудня 2013 року на загальну суму 136 209,50 грн. та Довідці про вартість виконаних робіт від грудня 2013 року на загальну суму 136 209,50 грн. відсутній підпис директора позивача - Стріхарського А.П., а підпис, який міститься на спірному Договорі посвідчено печаткою, яка не відповідає оригіналу печатки позивача.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами було узгоджено предмет договору та визначено ціну, а також погоджено строк його дії.

Крім того, сторонами вчинялись дії спрямовані на виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до частини першої статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Пунктом 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем здійснювалися оплати робіт за озеленення міжбудинкової території по вул. А.Ахматової, 43 у Дарницькому районі м. Києва, що підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача (належним чином засвідчені копії наявні в матеріалах справи)

Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що а підпис директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд", який міститься на спірному Договорі посвідчено печаткою, яка не відповідає оригіналу печатки позивача, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів чинного законодавства відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств.

Відповідно до частини другої статті 1892 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами та доповненнями) за порушення порядку обліку й зберігання печаток та штампів, що потягло за собою їх втрату, уповноваженими особами органів внутрішніх справ можуть накладатися штрафи від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім того, згідно з частинами першою та другою статті 357 Кримінального кодексу викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а також їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, здійснення таких самих дій щодо приватних документів, що знаходяться на підприємствах, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, караються штрафом до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.) або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про викрадення або підроблення печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" тощо.

Суд приходить до висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких оспорюваний договір підряду має бути визнаний недійсним. Більше того, судом встановлено та враховано, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а обставини, наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

За таких обставин, підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" із викладених у ньому підстав відсутні.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "Березнякижитлобуд" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.07.2015 року

Суддя С.В. Стасюк