ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.15р. Справа № 904/5007/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні Відповідача: Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Булана Ю.М.

Представники:

Від позивача: Каретна Є.В.. представник - дов. № 53-02/09 від 31.10.2014р.

Від відповідача: Романовський Д.С. представник - дов. № 7/29-1119 від 30.12.2014р.

Третя особа: не з'явилась

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" звернулося до господарського суду з позовом до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, Третя особа Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, в якому просить: викласти розділ 7 договору оренди земельної ділянки для розміщення та обслуговування складу паливно - мастильних матеріалів, яка знаходиться у Тернівському районі м. Кривого Рога , у наступній редакції:

"Річна орендна плата вноситься "Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки та території м. Кривого Рогу" з урахуванням рішення міської ради від 25.06.2014р. №2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" та затвердження додатка до нього в новій редакції.

Ухвалою суду від 10.06.2015р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що: - при укладенні договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем виникли розбіжності стосовно умов розділіу Договору, а також розрахунку розміру орендної плати за землю; - з огляду на ненаправлення відповідачем неврегульованих розбіжностей до суду пропозиції позивача вважаються прийнятими відповідачем; - у зв'язку з відсутністю підписаної сторонами узгодженої редакції умов пункту 7 Договору оренди земельної ділянки, а також розрахунку розміру орендної плати за землю, факт укладення спірного договору потребує встановлення у судовому порядку.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву зазначив, що позивачем з моменту отримання на погодження проекту договору оренди на земельну ділянку вчиняються дії відповідно до умов договору, виконуються роботи, сплачується земельний податок за використання ділянки, отже така дія позивача свідчить про бажання укласти договір та прийняттям пропозиції орендодавця згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України.

Також, відповідач зазначає, що постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 01.11.2011р. № 2а-423/10/0408 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2012р. К/9991/76012/11, рішення Криворізької міської ради від 14.05.2010р. № 3884 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу" було визнано не чинним. З метою раціонального та ефективного використання земель у інтересах територіальної громади міста, забезпечення сталого соціально-економічного розвитку Криворізькою міською радою було прийнято рішення "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" від 26.06.2013р. № 2088, яким затвердженні ставки податку на земельні ділянки на території міста та розміри коефіціента диференціації ставок земельного податку за користування земельною ділянкою певного функціонального використання та місцезнаходження в межах міста. Крім того, ураховуючи практику укладання договорів оренди земельних ділянок комунальної власності у відповідності до вищенаведеного рішення міської ради, за наслідками базового відстеження результатів дії рішення № 2008 від 26.06.2013р. та публічних слухань з питань обговорення перевірки цілей, задекларованих при його прийнятті, що відбулося 21.01.2014р., приймаючи до уваги результати публічного обговорення щодо доцільності внесення змін у певні положення додатка до вказаного рішення міської ради, що відбулося 209.04.2014р., за для забезпечення однозначного тлумачення й розуміння мети використання певних земельних ділянок, Криворізькою міською радою прийнято рішення від 25.06.2014р. № 2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 та затвердження додатка до нього в новій редакції". Враховуючи відсутність нормативної грошової оцінки земель міста, здійснення нарахування та сплати орендної плати за землю повинно відбуватися на підставі Податкового кодексу України з урахування рішення міської ради від 26.06.2013р. № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу".

Третя особа в пояснення по справі зазначила, що у зв'язку з відсутністю у місті Кривому Розі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, існування рішення міської ради, яке затверджує відповідні ставки та визначення орендної плати на підставі договору оренди, вбачається, що при здійсненні розрахунків розміру орендної плати із застосуванням трикратного розміру земельного податку, розмірів коефіцієнтів диференціації ставки земельного податку на період 2014-2015 роки є правомірним без порушення норм Закону. Також, третя особа зазначила, що якщо органи місцевого самоврядування не оприлюднили та не надали у встановлені чинним законодавством терміни відповідному контролюючому органу за за місцезнаходженням земельної ділянки рішень щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам, плата за землю в 2015р. справляється відповідно до вимог п.п. 12.3.5 п. 12.3. ст. 12 Податкового Кодексу із застосуванням ставок земельного податку 2014р. з урахуванням коефіцієнта індексації - 1,249.

У судовому засіданні 14.07.2015р. розгляд справи відкладався до 04.08.2015р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не подавалось.

В судовому засіданні 04.08.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Криворізької міської ради від 31.01.2015р. № 3385 „Про припинення права постійного користування землею, затвердження технічної документації із землеустрою, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки та надання їх у оренду публічному акціонерному товариству „Криворізький залізорудний комбінат" вирішено надати позивачу - Публічному акціонерному товариству „Криворізький залізорудний комбінат" із земель комунальної власності в оренду терміном на 5 років земельні ділянки, зазначені у додатку, без зміни цільового призначення, згідно з доданою схемою, визначено розмір орендної плати за користування земельними ділянками відповідно до Податкового кодексу України та зобов'язано Публічне акціонерне товариство „Криворізький залізорудний комбінат" укласти з міською радою договори оренди земельних ділянок.

Відповідач - Криворізька міська рада Дніпропетровської області звернувся до позивача - Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", з проектом Договору оренди земельної ділянки (надалі - проект Договору), відповідно до пунктів 1, 2 якого орендодавець на підставі рішення міської ради від 31.01.2015р. №3385 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та обслуговування складу паливно-матильних матеріалів, яка знаходиться у Тернівському районі м. Кривого Рогу; в оренду передається земельна ділянка площею 3,9521 га.

Відповідно до пункту 7 проекту Договору: „Річна орендна плата вноситься „Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 «Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогуі з урахуванням рішення міської ради від 25.06.14р. № 2778 «Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 „Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу та затвердження додатка до нього в новій редакції».

15.04.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом № 53-14/1077 від 15.04.2015р. з доданим до нього проектом Договору з протоколом розбіжностей, у якому зазначив, що має заперечення до розміру орендної плати, встановленого проектом Договору, а також вважає за необхідне доповнити договір умовою про те, що розрахунок орендної плати є невід'ємною частиною договору.

У Протоколі розбіжностей, спрямованому позивачем відповідачу разом з зазначеним листом, було запропоновано викласти пункт 7 проекту Договору в наступній редакції:

"7. Річна орендна плата вноситься „Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 «Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу і з урахуванням рішення міської ради від 25.06.14р. № 2778 «Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 „Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу та затвердження додатка до нього в новій редакції».

Відповідач листом від 29.04.2015р. № 7/18-316 направив на адресу позивача протокол узгодження розбіжностей до спірного Договору оренди земельної ділянки разом з Договором оренди.

Згідно Протоколу узгодження розбіжностей відповідач узгодив редакцію орендодавця - Криворізької міської ради Дніпропетровської області, відповідно до якої пункт 7 договору викладено у наступній редакції: „Річна орендна плата вноситься „Орендарем" виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Податковим кодексом України з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 „Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу з урахуванням рішення міської ради від 25.06.14р. № 2778 «Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 „Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу та затвердження додатка до нього в новій редакції».

Позивач листом від 15.05.2015р. № 53-02/1439 повторно повернув відповідачу неузгоджений протокол розбіжностей.

26.05.2015р. листом № 7/18-422 відповідач повторно відхилив пропозицію відповідача та запропонував погодити пропозицію щодо розрахунку орендної плати у своїй редакції.

Отже, відсутність згоди відповідача укласти договір оренди земельної ділянки в редакції позивача і є причиною виникнення спору.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Водночас слід врахувати, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішення. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За статтею 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі це - засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Порядок укладення договору оренди земельної ділянки визначено статтею 16 зазначеного Закону, а частиною 2 статті 14 Закону передбачено затвердження Кабінетом Міністрів України типової форми договору оренди землі.

Частиною 3 статті 184 Господарського кодексу України встановлено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

З огляду на наведене, укладення договору оренди землі повинно здійснюватися сторонами на підставі закону та відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту (стаття 648 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, інших вимог розумності та справедливості.

Отже, відповідач, посилаючись на приписи п.. 7 ст.181 Господарського кодексу України, помилково застосував їх до умов договору, редакція якого визначається відповідно до ст. 648 Цивільного кодексу України.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України „Про оренду землі").

Як вбачається спірним є п. 7 проекту Договору щодо розміру орендної плати.

Відповідно до частин першої - третьої статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За змістом статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Запропонований позивачем порядок формування розміру орендної плати, беручи за основу земельний податок, що встановлюється Податковим кодексом України, з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 року № 2088 "Про ставки податку на земельні ділянки на території м. Кривого Рогу", не відповідає чинному законодавству з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України "Про оцінку земель").

Таким чином, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Згідно з п. 14.1.72 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Водночас, відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Отже, земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, при цьому основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель (що відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові Верховного суду України від 08.04.2015 у справі № 916/2439/14)

Зазначені висновки узгоджуються з позицією ВГСУ, викладеною в постанові від 09.04.2015р. у справі № 904/5132/14 (а.с. 45-51).

Частиною 5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (абзац третій частини першої статі 13 Закону України "Про оцінку земель").

За змістом частини першої статті 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 18 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Згідно з частинами першою - другою статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

За нормативними приписами частин першої - третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з пунктом 4 Положення про державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок видає відповідно до покладених на нього завдань Держземагентство України.

Під час розгляду справи учасники судового процесу сторони підтвердили відсутність на 2015 рік нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Належних та допустимих доказів на підтвердження проведення такої нормативної грошової оцінки, відповідного затвердження технічної документації та наявності витягу відповідач та третя особа суду не надали.

За таких обставин на час розгляду справи правові підстави для законного визначення розміру орендної плати на земельну ділянку за договором відсутні, а запропонована позивачем редакція пункту 7 договору оренди землі до договору не відповідає чинному законодавству.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Вимоги, що пред'являються до доказів визначені ст.34 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивач, всупереч вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 05.08.2015р.

Суддя Н.Г. Назаренко