ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"31" липня 2015 р. Справа № 922/995/15

Вх. номер 995/15

Суддя господарського суду Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши заяву боржника про відстрочку виконання рішення по справі за позовом: Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К.", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім.С.Орджонікідзе", м. Харків

про стягнення 12761596,00 гривень

та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе", м. Харків

до Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К.", м. Харків

про зобов'язання виконати обов'язок

за участю представників:

стягувача - Савва Л.Є. (довіреність № 47/1-02 від 27.02.2015 року);

боржника - Санжаревського Є.М. (довіреність №85/1217 від 30.12.2014 р.).

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Харківської області було розглянуто позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" 10062204,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 1265228,11 грн. пені, 117970,06 грн. 3% річних від простроченої суми боргу та 1316193,83 грн. інфляційних витрат за договором постачання № 8/05/14 від 08 травня 2014 року та зустрічна позовна вимога Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" до Приватне акціонерне товариство "У.П.Е.К." про зобов'язання виконати обов'язок з постачання товару за договором №8/05/14 від 08 травня 2014 року, узгодженого сторонами у специфікаціях № 1 від 15 вересня 2014 року, № 2 від 18 вересня 2014 року на суму 28151688,00 грн. та стягнення з Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." 1929740,37 грн. пені.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20 березня 2015 року по справі №922/995/15 первісний позов було задоволено частково, а у зустрічному позові відмовлено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" (боржника) на користь Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." (стягувача) 10062204,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 1265228,11 грн. пені, 112970,06 грн. 3% річних від простроченої суми боргу, 1316193,83 грн. інфляційних витрат за договором постачання № 8/05/14 від 08 травня 2014 року та 73080,00 грн. судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" на користь державного бюджету України 24937,37 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2015 року вищезазначене рішення залишено без змін.

06 червня 2015 року господарським судом Харківської області було видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 09 липня 2015 року вищевказані рішення та постанова по справі №922/995/15 залишені без змін.

24 липня 2015 року до суду надійшла заява (вх.№29752) боржника-ПАТ "Харківський тракторний завод ім.С.Орджонікідзе" про розстрочку виконання рішення на 1 рік рівними щомісячними платежами в розмірі 1069136,08 гривень з терміном сплати до останнього числа місяця.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 березня 2015 року було прийнято заяву Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім.С.Орджонікідзе" про розстрочку виконання рішення суду у справі №922/995/15 до розгляду у судовому засіданні на 31.07.15 р.

30 липня 2015 року боржник надав до суду заяву (вх.№30518), в якій уточнив вимоги щодо розстрочки виконання рішення, а саме, просить суд розстрочити виконання рішення по справі №922/995/15 на один рік рівними щомісячними платежами починаючи з серпня 2015 р. та закінчуючи 31 липнем 2016 р., по 1069139,67 грн., з терміном оплати-до останнього числа кожного місяця.

31 липня 2015 року стягувач надав до суду заперечення (вх.№30565), в яких проти розстрочки виконання рішення заперечує повністю, посилаючись на наявність у нього заборгованості перед кредиторами та збитки підприємства, наявність прибутку у боржника.

Також, 31 липня 2015 року боржник надав до суду пояснення (вх.№30571) в обґрунтування поданої заяви про розстрочку виконання рішення.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи всі надані сторонами документи.

В судовому засіданні 31 липня 2015 року боржник підтримав заяву про розстрочку виконання рішення.

В судовому засіданні 31 липня 2015 року стягувач проти розстрочки виконання рішення заперечував, заявив усне клопотання про забезпечення доказів шляхом огляду в судовому засіданні сайту в мережі Інтернет, на якому міститься інформація щодо фінансового стану боржника.

В задоволенні вказаного клопотання суд відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до ст.39 ГПК України, господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів. За результатами огляду та дослідження складається протокол, який підписується суддею. Протокол приєднується до матеріалів справи.

Стягувач надав до суду відповідні дані щодо боржника, а факт розміщення в Інтернеті будь-яких даних щодо боржника не є предметом судового розгляду.

Отже, суд вважає заявлене клопотання необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про задоволення заяви про розстрочку виконання рішення, виходячи з наступного.

Боржник надав до суду документи, які свідчать що цього року він перебував у режимі простою у період з 23.03.2015 р. по 30.04.20й 5 р. та в даний час з 08.06.2015 р. по 31.07.2015 р. знаходиться в стані простою, зважаючи на несприятливу в даний час кон'юнктуру ринку, та не має можливості виконати наказ господарського суду шляхом сплати грошових коштів.

Також боржник пояснив, що у режимі простою здійснюється оплата праці працівників боржника з розрахунку 2/3 тарифної ставки в режимі 3-денного робочого тижня. Дані виплати, як і умовно постійні витрати виробництва, а також платежі зі сплати податків і зборів, є тягарем для підприємства, що знаходиться в стані простою, але мають виконуватись першочергово, зважаючи на соціальну відповідальність та першочерговість даних платежів відповідно до діючого законодавства. Так, на даний час на підприємстві працює 2 341 працівників, фонд оплати праці за червень 2015 року становить 9 968.7 тис. грн. та є співрозмірним з сумою заборгованості.

Факт простою підприємства підтверджується наказами боржника: № 212 від 20.03.2015 р., № 238 від 01.04.2015 р., № 267 від 14.04.2015 р., № 322 від 13.05.2015 р. (а.с.208-211).

Крім того, відповідно до звіту про фінансові результати за 2 квартал 2015 року вбачається збиток від господарської діяльності у розмірі 142 218 тис. грн.

Загальний розмір заборгованості відповідача (боржника) перед позивачем (стягувачем), стягнутий за рішенням у справі № 922/995/15 складає 12 829 632,94 грн.

Згідно з ч.З ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом,

Таким чином, розмір заборгованості, необхідний для порушення провадження у справі про банкрутство становить 365 400,00 грн.

Пред'явлена до стягнення за цією справою сума заборгованості становить значну суму, яка не може бути виплачена при загальному порядку виконання рішення і є достатньою для порушення провадження у справі про банкрутства стосовно відповідача (боржника).

В обґрунтування заявлених вимог відповідач зазначав про неможливість виконання судового рішення з огляду на несприятливу фінансову ситуацію, що пов'язана з тимчасовими збитками підприємства.

На підтвердження своїх доводів стосовно тяжкого фінансового стану підприємства боржником до заяви про відстрочку виконання рішення надано, зокрема, фінансовий звіт за 2015 рік, який відображає показники діяльності відповідача (дохід, витрати, наявність необоротних та оборотних активів) після прийняття судом відповідного рішення по справі, а тому оцінюється судом як належний доказ наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Крім того відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У пункті 7 підпункту 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" N 9 від 17.10.2012 року (з наступними змінами та доповненнями) Вищій господарський суд України роз'яснив, що на підставі статті 121 ГПК України господарський суд має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі (п.7.1.1.), що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо. У пункті 7.2. Вищій господарський суд України зазначив, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 23.12.2003р. № 14, згідно з п.10 якої при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.351 ЦПК і ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З аналізу процесуальних норм, що регулюють питання можливості надання відстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, умовою застосування заходів до відстрочки виконання рішення є достатньо доказів того, що у боржника з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк чи встановленим способом.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України унормовано, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, звертаючись до суду з заявою про розстрочку виконання рішення, сторона повинна обґрунтувати неможливість виконання рішення суду відразу, через обставини особливого характеру, належними доказами, в розумінні ч.2 ст.34 ГПК України, а також довести суду негативні наслідки його господарської діяльності у разі стягнення всієї суми боргу.

Суд звертає увагу на ту обставину, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом та не допускати їх настання.

Також, суд вважає за необхідне відзначити, що стаття 121 ГПК України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є підставність цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, враховуючи інтереси сторін, держави, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви боржника.

Суд вважає, що наведені обставини суд визнає такими, що роблять неможливим виконання судового рішення, тобто є винятковими.

Так, заходи по примусовому виконанню рішення суду по даній справі №922/995/15 повністю паралізують діяльність підприємства боржника, що може призвести останнього до банкрутства, а відтак і невиконання зобов'язань, як з погашення боргу, так і виконання зобов'язань перед працівниками підприємства у повному обсязі.

Суд вважає, що в ситуації, що склалася, є доцільним надання боржнику розстрочки виконання рішення на один рік. Суд враховує при цьому інтереси стягувача, оскільки такий термін надасть змогу боржнику спланувати свою подальшу діяльність, в тому числі і заходи, що сприятимуть погашенню заборгованості та більш ефективного виконання рішення суду.

Боржник вперше звертається до господарського суду із заявою про надання розстрочки виконання рішення, обумовлюючи зокрема тим, що у випадку одночасного виконання рішення суду сьогодні створена реальна загроза повного припинення діяльності підприємства, його банкрутства, звільнення працівників, неможливості погашення податкового боргу. Боржник зауважує, що на сьогодні присутня фактична можливість зберегти підприємство, існує реальна можливість його розвитку, що надасть реальну можливість, як погасити заборгованість перед стягувачем так і зберегти робочі місця, виконати зобов'язання перед державним бюджетом України щодо сплати податкового боргу тощо, які за умови реалізації всіх основних фондів підприємства, якими є об'єкти, на які за рішенням суду у даній справі звернуто стягнення, виконати буде не можливо. Наслідком такої реалізації наразі стане повна неплатоспроможність підприємства. Натомість відстрочення виконання рішення суду надасть можливість продовжити діяльність боржника, сукупність активів якого буде забезпечувати окрему господарську діяльність на постійній основі, забезпечить погашення боргів.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість надання боржнику розстрочки виконання рішення суду від 20.03.2015 року по справі №922/995/15 строком на 12 місяців до 31 липня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім.С.Орджонікідзе" про розстрочку виконання рішення суду від 20.03.2015 року по справі №922/995/15 задовольнити.

Розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2015 року по справі №922/995/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "У.П.Е.К." до Публічного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе" про стягнення 10062204,00 грн. заборгованості за поставлений товар, 1265228,11 грн. пені, 112970,06 грн. 3% річних від простроченої суми боргу, 1316193,83 грн. інфляційних витрат за договором постачання № 8/05/14 від 08 травня 2014 року та 73080,00 грн. судового збору, та виконувати його наступним чином:

- до 31 серпня 2015 року - 1069139,67 грн.;

- до 30 вересня 2015 року - 1069139,67 грн.;

- до 31 жовтня 2015 року - 1069139,67 грн.;

- до 30 листопада 2015 року - 1069139,67 грн.;

- до 31 грудня 2015 року - 1069139,67 грн.;

- до 31 січня 2016 року - 1069139,67 грн.;

- до 29 лютого 2016 року - 1069139,67 грн.;

- до 31 березня 2016 року - 1069139,67 грн.;

- до 30 квітня 2016 року - 1069139,67 грн.;

- до 31 травня 2016 року - 1069139,67 грн.;

- до 30 червня 2016 року - 1069139,67 грн.;

- до 31 липня 2016 року - 1069139,67 грн.

Суддя Аріт К.В.

Справа №922/995/15