РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/15981/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про зобов'язання вчинити певні дії

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 1393 від 22.07.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.10.2013 року між ним та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір №33733на розрахункове касове обслуговування.

Позивачем надано банку для виконання платіжні доручення.

Проте, відповідачем, всупереч умов договору, платіжні доручення залишені без виконання.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання зробити перерахування грошових коштів з поточного рахунку позивача відкритого у відділені №11 «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за платіжними дорученнями.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.06.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 27.07.2015 року.

В судове засідання 27.07.2015 року представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 24.06.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

02.10.2013 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір №33733 на розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до п.1.1 договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 у національній валюті (надалі- рахунок) та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку згідно тарифів в порядку і на умовах визначених договором.

Відповідно до п.2.1 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами.

Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України (п.2.2 договору).

У п.8.1 договору зазначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом невизначеного строку.

Відповідно до п.2.5 договору, розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснюється у відділенні №11 Філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Філія «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Судом встановлено, що позивачем було надано банку для виконання платіжні доручення, а саме:

- №30 від 06.06.2015 року на суму 190 000,00 грн. з призначенням платежу зарахування безпроц. позики згідно дог. Від 04.06.2015р. на пл.. карту (VISA) ОСОБА_3 НОМЕР_3;

- №31 від 06.06.2015 року на суму 180 000,00 грн. з призначенням платежу зарахування безпроц. позики згідно дог. Від 04.06.2015р. на пл. карту (VISA) ОСОБА_4 НОМЕР_3;

- №32 від 06.06.2015 року на суму 190 000,00 грн. з призначенням платежу зарахування безпроц. позики згідно дог. Від 04.06.2015р. на пл.. карту (VISA или MasterCard или Cirrus/Maestro) НОМЕР_4 ОСОБА_5.

Вказані платіжні доручення в порушення умов договору не були виконані відповідачем.

Згідно ст. 341 ГК України розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до п. 22.8 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється банками на договірній основі.

Згідно з п. 2.19. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2014 р., розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 3.2.1 договору встановлено, що клієнт має право самостійно розпоряджатись грошовими коштами на рахунку, окрім випадків обтяження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до п.3.3.3 договору, банк зобов'язаний здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунку у визначений час з 9:00 до 15:00 крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів.

Згідно з п.3.3.2 договору, банк зобов'язаний вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в порушення умов договору та 2.19. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2014 р. вчасно не виконав доручення клієнта щодо перерахування з рахунку позивача грошових коштів.

Відповідно до ст. 30 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ вважається завершеним, зокрема, з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача.

Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строку відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Так, за приписами частини 3 статті 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму (ст. 1074 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач мав передбачені законом підстави обмежувати права позивача щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на рахунку останнього.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність на рахунку позивача грошових коштів достатніх для виконання розпорядження про списання станом на момент їх подання, відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання платіжних доручень позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04054, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) зробити перерахування грошових коштів з поточного рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відкритого у відділенні №11 «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за платіжним дорученням №30 від 06.06.2015 року на користь ОСОБА_3 в розмірі 190 000,00 грн., за платіжним дорученням №32 від 06.06.2015 року на користь ОСОБА_5 в розмірі 190 000,00 грн. та за платіжним дорученням №31 від 06.06.2015 року на користь ОСОБА_4 в розмірі 180 000,00 грн.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04054, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 29.07.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий