Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

28.07.2015 Справа № 927/956/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 16500

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МПТ",

пр. Миру, 68, м. Чернігів, 14005

про стягнення 66164,38 грн.

Суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 171 від 24.12.1997; договір про надання юридичних послуг від 22.06.2015;

від відповідача: не прибув;

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі положень ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих коштів у сумі 60000 грн. 00 коп., а також 6164 грн. 38 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач явку свого повноважного представника у засідання суду не забезпечив, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлений належним чином шляхом надсилання за його юридичною адресою ухвали господарського суду.

22.07.2015 на адресу господарського суду Чернігівської області підприємством зв'язку повернуто поштове відправлення, а саме ухвала про порушення провадження у справі, надіслана судом відповідачеві за даним позовом - ТОВ "МПП" (проспект Миру, 68, м. Чернігів, 14005), із зазначенням причини повернення: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, сторони у справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відзив на позовну заяву та інші витребувані господарським судом документи відповідачем не надані, у зв'язку з чим справа на підставі приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Платіжним дорученням № 14 від 26.02.2015 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Систем» 60000 грн. 00 коп.

За доводами позивача грошові кошти у розмірі 60000 грн. 00 коп. були призначені для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Смена» за товар відповідно до наданого останнім рахунку-фактури № 60003967 від 25.02.2015. Неналежному отримувачеві грошові кошти перераховані внаслідок помилки бухгалтера позивача.

Адресованим позивачеві листом від 17.03.2015 № 125-20-2-2/144 ПАТ «Приватбанк»повідомило, що грошові кошти у розмірі 60000 грн. 00 коп., перераховані позивачем 26.02.2015 платіжним дорученням № 14 зараховані на рахунок № 3427 одержувачу ТОВ «Севен Систем».

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 8 - 11) Товариство з обмеженою відповідальністю «Севен Систем» декілька разів змінювало найменування. Станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом та на дату прийняття судом даного рішення Товариством з обмеженою відповідальністю «Севен Систем» змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «МПТ» (без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи).

Безпідставно отримані від позивача у справі грошові кошти у розмірі 60000 грн. 00 коп. відповідачем позивачеві повернуті не були.

Позивачем за даним позовом заявлені вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 60000 грн. 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів, а також на підставі положень ст. ст. 536, 1048, 1214 Цивільного кодексу України - 6164 грн. 38 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 27.02.2015 по 07.07.2015.

Під час судового розгляду справи доказів часткового або повного погашення суми позову відповідачем надано не було.

Заперечень проти позову відповідач під час судового розгляду справи не надав, а також не скористався правом участі свого представника у зсіданнях суду.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт відсутності між позивачем та відповідачем у справі будь-яких господарських відносин.

Також знайшов підтвердження в процесі судового розгляду справи факт безпідставного (помилкового) перерахування позивачем відповідачеві у справі 60000 грн. 00 коп. на користь відповідача платіжним дорученням № 14 від 26.02.2015.

Вказані грошові кошти позивачем відповідачеві повернуті не були.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, право особи вимагати припинення дії, яка порушує право.

У відповідності з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) буз достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення вказаної норми застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутих коштів у сумі 60000 грн. 00 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2ст. 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними ( ст. 536 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 6.1 та 6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у вищезгаданій ст. 536 Цивільного кодексу України, це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними або збереженими грішми ( ст. 1214 Цивільного кодексу України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

З огляду на те, що сторонами не було передбачено розміру відсотків за користування безпідставно набутими відповідачем грошовими коштами, ст. 536 Цивільного кодексу України відсилає до норми, яка регулює розмір процентів на рівні законодавства. Зокрема, згідно з ч. 6 ст. 231, ч. 4 ст. 232 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 23.02.2015 у справі № 910/14120/14.

Враховуючи наведене вище, є обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі положень ст. ст. 536, 1048, 1214 Цивільного кодексу України 6164 грн. 38 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 27.02.2015 по 07.07.2015.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати у справі покладаються судом на відповідача відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У складі судових витрат позивач просить стягнути суму оплати послуг адвоката у розмірі 6000 грн.

У підтвердження факту понесення таких витрат та їх розміру представник позивача надав суду свідоцтво ОСОБА_2 про право зайняття адвокатською діяльністю № 171 від 24.12.1997; договір про надання юридичних послуг від 22.06.2015, квитанції до прибуткових касових ордерів № 14 від 25.06.2015 на суму 3000 грн. 00 коп., № 15 від 25.06.2015 на суму 3000 грн. 00 коп., а також прийняття - передачі наданих послуг від 27.07.2015, складений за результатами надання юридичних послуг відповідно до умов пункту 2.2 договору від 22.06.2015 про надання юридичних послуг.

З урахуванням викладеного вище витрати на оплату послуг адвоката підлягають включенню до складу судових витрат у справі та стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МПТ», м. Чернігів, проспект Миру, будинок 68, код 38090719, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1, безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 60000 грн. 00 коп., 6164 грн. 38 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, витрати зі сплати судового збору в сумі 1827 грн. 00 коп., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6000 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 28.07.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного тексту рішення - 27.07.2015

Суддя М.О. Демидова

.