КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р. Справа№ 910/8579/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімоновій І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.15 року (повний текст якого складено 27.04.15р.)

по справі №910/8579/13 (суддя - Морозов С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик"

про визнання договору іпотеки припиненим

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна установа" до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" про визнання Договору іпотеки №47-2/20-10-з/4 припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебіг шестимісячного строку пред'явлення кредитором вимог до поручителя закінчився, а тому порука має бути припиненою у відповідності до ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки, на думку позивача, укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою відноситься до договорів поруки, а не іпотеки як зазначено в самому договорі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року у справі №910/8579/13 у задоволені позовник вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано не можливістю застосування до спірного договору положень законодавства про поруку, оскільки спірний договір за своєю правовою природою являється саме договором іпотеки, правове регулювання якого передбачено зовсім іншими правовими нормами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія", звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року у справі № 910/8579/13, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №910/8579/13, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

На підставі апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Муніципальна іпотечна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2015 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 02.06.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд скарги на 17.06.15р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 17.06.15р. справу №910/8579/13 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Тищенко О.В., судді Ільєнок Т.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 17.06.15р. відкладено розгляд справи на 01.07.15р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р., у зв'язку з виходом судді Іоннікової І.А. з лікарняного, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючого судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року справу було прийнято до провадження у відповідному складі суддів.

У судовому засіданні 01.07.2015 року у розгляді справи було оголошено перерву в порядку передбаченому ст. 77 ГПК України.

28.07.2015 року представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2015 р. у справі № 910/8579/13 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як було вірно встановлено судом першої інстанції Між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Хрещатик", правонаступником якого є позивач (надалі також - відповідач, іпотекодержатель, кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлоспецбудпроект" (надалі також - позичальник, боржник) 14.12.2007р. укладено Кредитний договір №47-2/20-10 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого відповідач відкриває позичальнику невідновлювальну мультивалютну (гривні, долари США) кредитну лінію з лімітом кредитування в сумі еквівалентній 800 000,00 доларів США, строком до 14.01.2009р. зі сплатою процентів із розрахунку 20% річних за користування кредитом у гривні та 13,5% річних за користування кредитом у доларах США.

У відповідності до п. 6.6. Кредитного договору, він набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення підписаних сторонами примірників та діє до повного виконання боржником зобов'язань за Кредитним договором (з урахуванням можливих змін та доповнень).

У подальшому, Договором про внесення змін №17 від 18.11.2010р. до Кредитного договору, сторони домовились, зокрема, про відкриття відповідачем позичальнику невідновлювальної мультивалютної (гривня, долари США) кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 569 214,05 доларів США та 536 000,00 грн., строком до 20.05.2011р., зі сплатою процентів із розрахунку 19% річних за користування кредитом у гривні та 12,5% річних за користування кредитом у доларах США.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 06.10.2010р. між відповідачем і позивачем (іпотекодавець за Договором іпотеки) укладено Договір іпотеки №47-2/20-Ю-з/3 (надалі - Договір іпотеки), відповідно до умов п. 1.1.1. якого предметом іпотеки є майнові права на трикімнатну квартиру №16, загальною площею 140,53 кв.м. та додатково антресолі площею 32,16 кв.м., розташовану за адресою: м. Суми, вул. Новомістенська, 6, на шостому поверсі, заставною вартістю 983 710,00 грн., трикімнатну квартиру № 18, загальною площею 140,53 кв.м. та додатково антресолі площею 32,16 кв.м., розташовану за адресою: м. Суми, вул. Новомістенська, 6, на шостому поверсі, заставною вартістю 983 710,00 грн., трикімнатну квартиру № 16, загальною площею 140,53 кв.м. та додатково антресолі площею 32,16 кв.м., розташовану за адресою: м. Суми, вул. Новомістенська, 8, на шостому поверсі, заставною вартістю 983 710,00 грн., та трикімнатну квартиру № 18, загальною площею 140,53 кв.м. та додатково антресолі площею 32,16 кв.м., розташовану за адресою: м. Суми, вул. Новомістенська, 8, на шостому поверсі, заставною вартістю 983 710,00 грн.

Відповідно до п. 6.6. Іпотечного договору, договір набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення підписаних сторонами примірників та діє до повного виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором (з урахуванням можливих змін та доповнень).

У пункті 4.4. Іпотечного договору передбачено, що у випадку, коли суми, вирученої від реалізації предмета іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог відповідача за Кредитним договором та за цим Договором, одержати суму, якої не вистачає, з іншого майна позивача чи боржника.

У випадку, коли суми, вирученої від предмета іпотеки, буде недостатньо для повного задоволення вимог відповідача та покриття витрат, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, відповідач має право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна позивача. (п. 5.7 Договору).

За твердженням позивача, Іпотечним договором (п.п. 4.4, 5.7) передбачена додаткова відповідальність останнього, що, є однією з ознак договору поруки і принциповою відмінністю договору поруки від договору іпотеки. Таким чином, на думку позивача, спірний Договір за своєю правовою природою мітить елементи різних договорів і відповідно є змішаним договором. Позивач також вказує, що зобов'язання за кредитним договором повинні були бути виконані боржником до 20.05.2011р. і відповідач протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу позивачу і у зв'язку з цим позивач просить визнати припиненими з 21.11.2011р. його зобов'язання за Договором іпотеки.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 111 12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Даний господарський спір вже був предметом розгляду у судах господарської юстиції, а саме рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2014 р. у справі № 910/8579/13 у позові відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2014 р. у справі № 910/8579/13 було скасовано повністю та прийнято нове рішення, яким позов було задоволено повністю.

Натомість постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. у справі № 910/8579/13 було скасовано, а справу № 910/8579/13 передано до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України, звернув увагу судів попередніх інстанцій на те, що ними не було достовірно перевірено п.п. 4.4, 5.7 Іпотечного договору на суперечливість положенням ст. 584 ЦК України та статтям 3,12,18 Закону України «Про заставу» за наданням відповідного правового аналізу.

Крім того Вищий господарський суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, визначивши, що умови п.п. 4.4 та 5.7 Іпотечного договору, надають відповідачу можливості здійснити захист своїх прав та інтересів у більшому обсязі, ніж це передбачається законодавством для договорів іпотеки, дійшов висновку про те, що до спірного договору застосовується законодавство, що регулює правовідносини поруки. Проте апеляційний господарський суд залишив поза увагою та не дослідив умови кредитного договору щодо встановлення забезпечення зобов'язань позичальника і не врахував, що 14.12.2007р. між позивачем та відповідачем вже було укладено окремий Договір поруки №47-2/20-10-П/2 з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Житлоспецбудпроект" за Кредитним договором №47-2/20-10 від 14.12.2007р., виконання зобов'язань за яким також забезпечені спірним договором іпотеки.".

На виконання вказаних вище вказівок, місцевим господарським судом було проведено детальний аналіз відповідності умов договору іпотеку зазначеним вище положенням законодавства, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 584 ЦК України та ст.ст. 3, 12 Закону України "Про заставу", у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Водночас, Законом і, зокрема, ст. 583 ЦК України та ст. 11 Закону України "Про заставу", передбачено, що заставодавцем може виступати як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

За визначенням ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а згідно ст. 1 ЗУ "Про іпотеку", іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як зазначено Вищим господарським судом України в постанові від 04.03.2015р. та встановлено в Постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2014р. №35/478 14.12.2007р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір поруки №47-2/20-10-П/2 з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Житлоспецбудпроект" по Кредитному договору. За умовами поруки позивач зобов'язався перед відповідачем нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ТОВ "Житлоспецбудпроект" зобов'язань перед відповідачем щодо погашення одержавного кредиту відповідно до умов Кредитного договору. ТОВ "Житлоспецбудпроект" та позивач відповідають перед відповідачем як солідарні боржники і банк вправі звернутись з вимогою про виконання зобов'язань за Кредитним договором до позивача. Позивач відповідає за невиконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж обсязі, що і ТОВ "Житлоспецбудпроект". (п. 1.1., 1.2. Договору поруки №47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007р.).

25.03.2011р. між Банком та позивачем укладено Договір №10, яким сторони домовились викласти пункт 1.1 розділу 1 Договору поруки №47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007р. в новій редакції та зазначено, що позивач зобов'язався перед Банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання ТОВ "Житлоспецбудпроект" зобов'язань перед Банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до умов Кредитного договору, укладеного між ТОВ "Житлоспецбудпроект" та Банком, за умовами якого ТОВ "Житлоспецбудпроект" зобов'язаний повернути Банку в термін до 20.05.2011р. кредит, наданий у формі мультивалютної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 569 214,05 доларів США та 536 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 19% річних за користування кредитом у гривні та 12,5% річних за користування кредитом у доларах США, а також комісію, штрафні санкції відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору поруки №47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007р., у випадку неповернення позичальником кредиту, несплати процентів за користування кредитом, комісій та штрафних санкцій в строки і в сумах, передбачених Кредитним договором, банк направляє поручителю відповідне повідомлення з розрахунком суми непогашеної заборгованості. Отримавши письмове повідомлення банку про факт невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, поручитель повідомляє про це позичальника і перераховує банку суму заборгованості згідно з розрахунком банку.

Отже, як вірно було встановлено місцевим господарським судом, з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Житлоспецбудпроект" перед відповідачем за Кредитним договором, останнім було укладено з позивачем окремо Договір поруки №47-2/20-10-П/2 від 14.12.2007р. та окремо Іпотечний договір №47-2/20-10-3/4 від 06.10.2010р.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 74 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір.

За загальними умовами виконання зобов'язання, визначеними ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас, згідно приписів ст. 525 цього ж Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно з п. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором та законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Як вбачається з положень ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно до ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Цивільний кодекс України та Закон України "Про іпотеку" визначають такий окремий вид застави, як іпотека.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 1 Закону України "Про іпотеку" розкриває поняття "майнового поручителя", як особу, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Водночас, відповідно до частин 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Тобто, за правилами вказаної статті, виконання зобов'язання перед кредитором забезпечується фактично усім майном іншої особи - поручителя.

Частинами 1, 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до положень ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Водночас, згідно з ч. 3 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

У межах даного спору, для забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, між сторонами по справі було укладено Договір іпотеки, умовами якого передбачена передача в іпотеку майнових прав на нерухомість.

При цьому, згідно з умовами, визначеними Іпотечним договором (пункти 4.4, 5.7), у випадку, коли суми, вирученої від реалізації предмета іпотеки недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором та за Договором іпотеки, та покриття витрат, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, Іпотекодержатель має право одержати суму, якої не вистачає, та задовольнити свої вимоги, за рахунок іншого майна Іпотекодавця чи Боржника.

У відповідності до змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує свою вимогу про визнання Договору іпотеки припиненим тим, що за своєю юридичною природою вказаний договір є змішаним договором, оскільки умовами Договору іпотеки передбачена додаткова відповідальність позивача.

Проте, як вірно зазначив місцевий господарський суд, положеннями Цивільного кодексу України визначено лише предмет та родові ознаки окремих різновидів договорів, а умови кожного конкретного договору визначаються за погодженням сторін, шляхом їх вільного волевиявлення, з урахуванням норм діючого законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, оцінивши його умови, викладені в окремих пунктах, у їх сукупності, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вчинений сторонами правочин слід розцінювати саме як договір іпотеки, окрім того укладеним між сторонами Договором застави передбачено також порядок виконання зобов'язання позивача перед відповідачем за невиконання ТОВ "Житлоспецбудпроект" свого зобов'язання за Кредитним договором перед відповідачем.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку щодо необхідності відмовити у задоволенні позову про визнання договору іпотеки припиненим, за відсутності на те правових підстав.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Муніципальна іпотечна компанія» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.2015 року по справі № 910/8579/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8579/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко