ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р.Справа № 922/3062/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", м. Краматорськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельний Альянс", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - Червона А.В. за довіреністю № 26/07-12 від 15.12.2014 р.

відповідача - Прокопченко С.В. за довіреністю № б/н від 03.06.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Краматорський завод важкого верстатобудування" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельний Альянс" (відповідач) про визнання недійсним договору поставки № 494-14 від 02.12.2014 р., укладеного між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він отримав інформацію, що під час перевірки відповідача податковий орган поставив під сумнів провадження відповідачем реальної фінансово-господарської діяльності, і до бази даних АС «Податковий блок», «Перегляд результатів співставлення» відносно відповідача внесено відомості про неможливість проведення зустрічної перевірки, а відносно платника податків - відповідача по даній справі податковий орган проводить перевірку про відсутність за місцезнаходженням. Зазначені вище обставини можуть суттєво вплинути на використання позивачем прав, передбачених податковим законодавством та автоматично призвести до його порушення, оскільки на підставі спірного договору позивачем формуються податкові кредити, валові витрати. Використання з боку відповідача позивача для створення тіньового сектору суперечить інтересам позивача та впливає на права позивача стосовно здійснення стабільної, прибуткової діяльності. Також, позивач вказував, що виконання спірного договору у подальшому зачіпає майнові права позивача.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 08.06.2015 р. за вх.№ 23326, надав відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивач жодним чином не довів ані сам факт введення його в оману, ані наявності умислу в діях відповідача на введення іншої сторони правочину в оману.

18.06.2015 р. судом розгляд справи було відкладено на 20.07.2015 р. о 11:00.

Представники сторін до початку судового засідання надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх.№ 28923 від 20.07.2015 р.), яка судом була задоволена.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 18.06.2015 р. за вх. № 25010, надав документи згідно клопотання, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 20.07.2015 р. за вх. № 28917, надав письмові пояснення по справі, які судом долучені до матеріалів справи. Згідно них представник позивача вказував, що станом на час звернення позивача із позовом у даній справі до суду та на теперішній час податковими органами не була здійснена перевірка позивача, як контрагента відповідача за спірним у даній справі договором, тобто за період грудень 2014 р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

02.12.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-будівельний Альянс" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" (покупець) був укладений договір поставки № 494-14 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов'язався поставити, а позивач прийняти та оплатити визначений специфікацією товар.

Пунктом 2.6. договору було визначено, що оплата за товар здійснюється на умовах та у строки, визначені у специфікаціях.

Відповідно до п. 11.1. договору строк дії договору було встановлено до 31.12.2015 р.

Вартість товару, що підлягала поставці була встановлена у специфікації № 1 до договору (додаток № 1 договору) і складала 2468400,00 грн., в тому числі ПДВ 20%.

Відповідно до специфікації № 1 до договору відповідач був зобов'язаний поставити наступний товар - кран мостовий електричний В/П 50/10 Т та кран мостовий електричний В/П 30/5 Т, термін поставки - 1 місяць з дати укладання специфікації, умови оплати - 60 днів з дати поставки.

При цьому позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог були надані до суду наступні документи: видаткова накладна № 81 від 26.12.2014 р., видаткова накладна № 85 від 26.12.2014 р., прибутковий ордер № 50, прибутковий ордер № 54, рахунок на оплату № 81 від 26.12.2014 р., рахунок на оплату № 85 від 26.12.2014 р., податкова накладна № 81 від 26.12.2014 р., податкова накладна № 85 від 26.12.2014 р., податкова накладна № 85 з роз'ясненнями (том 1 а.с. 97 - 98).

Позивачем до суду був наданий лист ДПІ у м. Краматорську ГУ Міндоходів у Донецькій області № 7844/10/05-15-22-02 від 09.04.2015 р. відповідно до якого ДПІ просила позивача надати інформацію та її документальне підтвердження у вигляді копій документів про фінансову-господарську діяльність підприємства позивача з відповідачем за грудень 2014 року. Крім того, у даному листі ДПІ вказувала, що у разі не надання пояснень та їх документальних підтверджень протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту буде проведена документальна позапланова виїзна перевірка у відповідності п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78.

Разом з цим судом встановлено, що згідно письмових пояснень (вх. № 28917 від 20.07.2015 р.) представник позивача вказував, що станом на час звернення позивача із позовом у даній справі до суду та на теперішній час податковими органами не була здійснена перевірка позивача, як контрагента відповідача за спірним у даній справі договором, тобто за період грудень 2014 р.

За таких обставин господарський суд дійшов до висновку, що посилання позивача у позові на проведення перевірки відповідача податковими органами є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

В силу статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, господарський договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша - це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга - це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Проте, судом встановлено, що зазначені позивачем у позові обставини, на які позивач посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, господарський суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору поставки № 494-14 від 02.12.2014 р., укладеного між сторонами, у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук