КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. справа№ 911/943/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Корнійко Л.О.

відповідача - не з'явились

прокуратури - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич»

на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2015 р.

у справі № 911/943/15 (суддя - Скутельник П.Ф.)

за позовом Заступника Броварського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Броварської центральної районної лікарні

до Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич»

про стягнення витрат на лікування

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Заступник Броварського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Броварської центральної районної лікарні (далі - позивач) звернувся з позовом до Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» (далі - відповідач) про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, у розмірі 63 892,04 грн.

Рішенням Господарського суду міста Київської області від 20.04.2015 р. у справі № 911/943/15 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/943/15 від 20.04.2015 р., ДП «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» ВАТ «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що оскільки відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль марки «Фольцваген Транспортер», яким керував Плахотін Д.В., під час вчинення ДТП був застрахований ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», тому відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я повинен саме страховик.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2015 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/943/15, а розгляд справи призначено на 09.07.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2015 р. розгляд справи було відкладено до 21.07.2015 р.

В засідання суду, призначене на 21.07.2015 р., представники відповідача та прокуратури вдруге не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Вироком Броварського міськрайонного суду від 26.12.2013 р. у справі № 361/10041/2013-К Плахоніна Д.В. визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання за цією статтею даного Кодексу у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

Вказаним вироком було встановлено, що Плахонін Д.В. 27.06.2013 р., керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольцваген Транспортер», державний реєстраційний номер АІ 7261 АН, не впорався з керуванням та допустив зіткнення із автомобілем марки «Рено Сандеро», державний реєстраційний номер СВ 4782 АХ, під керуванням Гришко А.А. У зв'язку з цим автомобіль «Рено Сандеро» здійснив виїзд на праву, відносно напрямку свого руху, сторону пішохідного переходу, де відбувся наїзд на пішохода Жирову Валентину Миколаївну.

Внаслідок вказаної ДТП пішохід Жирова В.М. отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Броварської центральної районної лікарні.

Згідно з висновком експерта № 118/Е від 08.10.2013 р., Жирова В.М. отримала тілесні ушкодження, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА за № 051091, автомобіль «Фольцваген Транспортер», державний реєстраційний номер АІ 7261 АН, належить на праві власності Дочірньому підприємству «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич».

Встановлено, що Плахонін Д.В., керуючи вказаним автомобілем, виконував свої трудові обов'язки водія на підставі трудового договору в зв'язку з тим, що на час вчинення ДТП він перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» ВАТ «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич».

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

В зв'язку з отриманням Жировою В.М. вищевказаних тілесних ушкоджень, остання в період з 27.06.2013 р. по 14.08.2013 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, а з 14.08.2013 р. по 15.08.2013 р. в ангіаневрологічному відділенні Броварської центральної районної лікарні.

Витрати лікарні на лікування Жирової В.М. становлять 63 892,04 грн, що підтверджується калькуляцією Броварської центральної районної лікарні, яка міститься в матеріалах справи.

17.02.2015 р. Броварська центральна районна лікарня звернулась з листом № 484 до Броварського міжрайонного прокурора з проханням вжити заходів представницького характеру, передбачених ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», з метою відшкодування витрат, понесених лікарнею на лікування хворих осіб, які є потерпілими у кримінальних провадженнях, а також з метою наповнення бюджету закладу охорони здоров'я.

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 Статуту Броварської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Броварської міської ради від 03.04.2009 р. № 1084, Броварська центральна районна лікарня є комунальним закладом Броварської районної ради та Броварської міської ради, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району та комунальної власності територіальної громади міста Бровари Київської області. Управління лікарнею здійснює Броварська районна рада та Броварська міська рада.

Засновниками Броварської центральної районної лікарні є Броварська районна рада та Броварська міська рада Київської області.

Відповідно до п. 1.4 Статуту Броварська ЦРЛ є комунальним закладом, утвореним засновниками в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини спільної сумісної комунальної власності територіальних громад сіл та селищ Броварського району Київської області та комунальної власності територіальної громади міста Бровари Київської області.

Як передбачено ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, тобто суб'єктом права комунальної власності є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно з ч. 1 ст. 10 вказаного Закону органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами, є сільські, селищні, міські ради.

У відповідності ст. 89 Бюджетного кодексу України витрати, які спрямовуються на охорону здоров'я, здійснюються з місцевого бюджету.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 р. № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Як передбачено п. 3 вищевказаного Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора.

Встановлено, що під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню Плахоніна Д.В. у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, прокурор та Броварська центральна районна лікарня з відповідним позовом про стягнення з обвинуваченого або відповідача витрат закладу охорони здоров'я на лікування потерпілої від злочину не звертались та Броварським міськрайонним судом при винесенні вироку дане питання не вирішувалось.

Відповідно до абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 р. № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи те, що Плахонін Д.В. керував, належним відповідачу на праві власності, автомобілем, виконуючи свої трудові обов'язки водія на підставі трудового договору, та на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, тому завдана останнім шкода повинна стягуватись з Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич».

Як передбачено ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Згідно з абз. 4 п. 2 роз'яснення Вищого Арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 02-5/215 від 01.04.1994 р., крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Що ж до заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до абз. 2 п. 3 вищевказаного роз'яснення, якщо шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, його володілець несе відповідальність перед потерпілим і у тому разі, коли це є наслідком вини осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах або експлуатують таке джерело на підставах, передбачених Законом.

Так, невідшкодування відповідачем витрат, понесених закладом охорони здоров'я на лікування особи, потерпілої від злочину, призводить до зменшення дохідної частини кошторису Броварської центральної районної лікарні, що негативно впливає на соціально-економічну ситуацію та порушує інтереси установи внаслідок того, що ці кошти не використовуються на забезпечення належного функціонування закладу охорони здоров'я, в зв'язку з чим останній потребує додаткового фінансування за рахунок бюджетних коштів.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги прокурора про стягнення з відповідача 63 892,04 грн витрат на лікування потерпілого від злочину є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно доводів скаржника про те, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль марки «Фольцваген Транспортер», яким керував Плахотін Д.В., під час вчинення ДТП був застрахований ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а тому відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я повинен саме страховик, колегія зазначає наступне.

14.12.2012 р. між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» було укладено генеральний договір № 424 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору предметом обов'язкового страхування цивільно-паравової відповідальності власників наземних транспортних засобів є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, страховик в особі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, яка заподіюється третій особі, потерпілій внаслідок ДТП за участю транспортного засобу страхувальника.

Однак, предметом позову в даній справі є відшкодування витрат закладу охорони здоров'я, який фінансується за рахунок бюджетних коштів, на лікування потерпілого внаслідок ДТП, що сталася в результаті вчинення працівником відповідача злочину.

Відтак, у даному випадку вирішується спір не про стягнення шкоди, заподіяної безпосередньо потерпілому, а стягнення витрат закладу охорони здоров'я, який не є третьою особою за предметом генерального договору страхування від 14.12.2012 р. № 424.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів.

Крім цього, з матеріалів даної справи вбачається, що справа в суді першої інстанції розглянута за одне судове засідання, ні прокурором в позові, ні ухвалою суду першої інстанції про порушення провадження у справі, ні в судовому засіданні не вирішувалось питання залучення до участі у справі в якості третьої особи Плахоніна Д.В.

Отже колегія суддів вважає помилковим зазначення у рішенні суду першої інстанції про участь у справі третьої особи Плахоніна Д.В.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2015 р. у справі № 911/943/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/943/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам та прокурору.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко