ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 р. Справа № 923/677/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пригузи П.Д. при секретарі Рубанику О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Дніпровського району м. Херсона в інтересах держави до:

до відповідача-1: Антонівської селищної ради м. Херсона, ідентифікаційний код 35120813, вул. Будьонного, 48-а, смт. Антонівка, м. Херсон,

відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1,

про скасування рішення ради, визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки,

за участю представників сторін:

від позивача - старший прокурор відділу прокуратури Херсонської області Кущ В.Г., посвідчення № 016126 від 10.04.2013р.;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: адвокат - Зубрис О.Г., договір від 25.06.2015 р. та ордер.

в с т а н о в и в:

Ухвалою від 08.05.2015р. господарський суд прийняв позовну заяву та порушив провадження у справі за позовом прокурора Дніпровського району м. Херсона в інтересах держави до Антонівської селищної ради м. Херсона, далі відповідач-1, та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Херсон, далі - відповідач-2, про скасування рішення ради, визнання недійсним договору, демонтаж тимчасової споруди та повернення земельної ділянки.

Ухвалою від 28.05.2015 та від 25.06.2015 року суд відкладав та за заявою сторін продовжив розгляд справи на п'ятнадцять днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, заявлених у позові, просить визнати протиправним та скасувати рішення Антонівської селищної ради від 30.01.2015 №648 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми» та визнати недійсним з моменту укладення договір фактичного користування земельною ділянкою від 10.02.2015 б/н, укладений між Антонівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 і зобов'язати відповідача-2 повернути територіальній громаді смт. Антонівка в особі Антонівської селищної ради земельну ділянку на АДРЕСА_2, загальною площею 48 кв.м. вартістю 35921,76 грн., у стані, який існував до надання зазначеної земельної ділянки у користування. Посилаючись на зміст додатку № 1 до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, в якому передбачено відомості про площу земельної ділянки згідно з документами на землекористування, прокурор вважає, що право встановлення тимчасової споруди (малої архітектурної форми, або МАФ) має лише власник землі або землекористувач, отже вважає, що відповідач-2 повинен демонтувати тимчасову споруду, оскільки право землекористувача ним не отримано у відповідності до Земельного кодексу України та закону України «Про оренду землі».

Представник відповідача-1 надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, відзив на позов не подав, щодо рішення у справі покладається на розсуд суду.

Представником фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надано до суду та підтримано у судовому засіданні відзив на позовну заяву, до якого додано копію паспорта прив'язки тимчасової споруди. Відповідач-2 заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим, оскільки рішення Антонівської селищної ради про надання дозволу на встановлення об'єкту малої архітектурної форми від 30.01.2015 № 648 прийнято нею у межах компетенції і є обов'язковим для сторін, на підставі цього рішення видано паспорт прив'язки тимчасової споруди, отже вважає, що у відповідача-2 існує право на встановлення тимчасової споруди - комплекс павільйонів у кількості двох штук на розі Кіндійського шосе та вул. 21 Східна в районі зупинки громадського транспорту «Салют». Стосовно договору користування землею від 10.02.2015р. вважає, що рада правомірно надала земельну ділянку в користування та визначила розмір плати за фактичне користування, у межах повноважень, передбачених ст. 48 ГК України, створивши умови для здійснення підприємницької діяльності власником тимчасової споруди.

Заслухавши прокурора, представників позивачів та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд констатує наступне.

За заявою відповідача-2 Антонівська селищна ради міста Херсона прийняла рішення від 30.01.2015 № 648 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми» (а.с. 11), яким надала дозвіл фізичній особі-підприємцю на встановлення малою архітектурної форми (павільйону) площею 48 м.кв. за адресою: на АДРЕСА_2, в районі зупинки «Салют», а також уповноважила представника ради укласти з підприємцем договір оренди за фактичне користування земельною ділянкою під розміщення МАФ та встановити плату за користування територією в розмірі 5820,00грн. на рік терміном на 10 років.

На виконання вказаного рішення ради від 30.01.2015 року сторонами (відповідачами) укладено договір від 10.02.2015 (а.с. 12), предметом якого згідно п. 1 договору є передача в оренду земельної ділянки площею 48м.кв. за адресою: на АДРЕСА_2, в районі зупинки «Салют» під розміщення МАФ.

Отже, між відповідачами виникли правовідносини з приводу розміщення тимчасових споруд як малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності та земельних відносин з приводу отримання в користування земельних ділянок комунальної власності в оренду.

Спірні відносини регулюються Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р., а відносини з оренди земельних ділянок - Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 48 Господарського кодексу України з метою створення сприятливих організаційних та економічних умов для розвитку підприємництва, створює необхідні умови для цього.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 2 та 3 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Якщо тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності є малою архітектурною формою МАФ, її встановлення здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Згідно ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, питання встановлення на території населених пунктів об'єктів малої архітектурної форми, які є елементами благоустрою. Мала архітектурна форма - це оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема альтанки, павільйони, навіси. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Частиною 4 ст. 28 згаданого вище Закону встановлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 N 633/2011.

На виконання повноважень, встановлених вказаною нормою закону Міністерством регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України наказом від 21.10.2011 № 244 затверджено «Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» (далі Порядок), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 р. за № 1330/20068 та є чинним.

Відповідно до пунктів 1.3., 1.4. Порядку поняття "тимчасова споруда" (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Вони можуть бути пересувними та стаціонарними.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив'язки тимчасової споруди, встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу, розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Згідно п. 2.4. та п. 2.5. Порядку відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви перевіряє відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам. У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

У відповідності до п. 2.10., п. 2.12., п. 2.24., п. 2.25 Порядку паспорт прив'язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку та підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу міської ради. Паспорт прив'язки виготовляється у двох примірниках. Один примірник зберігається у замовника ТС, другий - у відповідному органі з питань містобудування та архітектури. Відомості паспорта прив'язки вносяться органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або відповідної районної державної адміністрації в інформаційну базу містобудівного кадастру (для стаціонарних ТС). Паспорт прив'язки підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

Як прямо випливає з п. 2.28. Порядку, власник ТС може встановлювати ТС без оформлення права землекористування на об'єктах благоустрою, що обліковуються на балансі відповідних юридичних осіб - балансоутримувачів. Так, зазначеним пунктом встановлено, що у разі проведення балансоутримувачем планових ремонтних робіт або аварійних ремонтних робіт на інженерних мережах власнику ТС надається інше тимчасове місце для розміщення ТС.

За приписами статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - комплекс робіт, який включає, зокрема, соціально-економічні, організаційно-правові та інші заходи з покращання мікроклімату, санітарного очищення тощо, що здійснюються на території населеного пункту з метою раціонального використання, належного утримання та охорони території об'єктів благоустрою, створення умов сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до наведеної норми Закону територія - це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об'єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об'єктів, об'єктів промисловості, комунально-складських та інших об'єктів у межах населеного пункту.

Частинами 1, 2, 3, 4 статті 15 цього Закону передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об'єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об'єктів. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

За ст. 10 і частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, суд зазначає, що Закон України "Про благоустрій населених пунктів" та Порядок не містять юридичних приписів щодо попереднього набуття суб'єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, на які вони мають бажання встановити тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про надання дозволу про встановлення відповідачем-2 малої архітектурної форми (МАФ), що прийняте Антонівською селищною радою, стосується земель комунальної власності на території селища Антонівка. На встановлений об'єкт МАФ оформлено паспорт прив'язки тимчасової споруди № 1 для здійснення підприємницької діяльності, який підписано селищним головою Антонівської селищної ради. Оскільки Антонівська селищна рада знаходиться на території м. Херсона та в її складі відсутній відповідний орган, паспорт прив'язки підписано також начальником управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, що відповідає вимогам Порядку.

Як видно з паспорта прив'язки (а.с. 37), МАФ встановлено на частину території, прилеглої до зупинки громадського транспорту «Салют», що вкрита тротуарною плиткою та асфальтом і яка, відповідно, є об'єктом благоустрою. Отже МАФ встановлено на об'єкті благоустрою.

Стосовно додатка 1 Порядку, який передбачає надання інформації щодо площі земельної ділянки згідно з документами землекористування, Мінрегіон України відповідно до листа № 7/14-2737 від 21.02.2012 року роз'яснив, що така інформація наводиться у випадках, коли заявник вже є власником земельної ділянки і має намір розмістити тимчасову споруду саме на цій земельній ділянці. У інших випадках надання такої інформації не є обов'язковим.

Отже, суд зазначає, що Додаток № 1 за своїм юридичним значенням не встановлює, порівняно з текстом Порядку, нових норм і правил поведінки, а лише визначає форму документа, що має назву паспорт прив'язки. Ця колонка (рядок) про наявність у власника ТС документів землекористування, заповнюється лише заявником, що є власником землі або землекористувачем, який розміщує тимчасову споруду (МАФ) на належній йому земельній ділянці.

Таким чином, для розміщення ТС на території об'єкту благоустрою не відводиться «земельна ділянка», а надається «тимчасове місце».

В той же час, не виключається, що для розміщення ТС місцевою радою може бути прийнято рішення про відведення земельної ділянки у встановленому земельним законодавством порядку.

Зазначені питання чинним законодавством визначені як повноваження органів місцевої влади у сфері земельних відносин та благоустрою, що дає їм можливість самостійно вирішувати питання щодо встановлення ТС (МАФ) як елементів благоустрою так і відведення земельних ділянок під тимчасові споруди.

Посилання прокурора, таким чином, на додаток № 1 до Порядку, з якого, на думку прокурора, випливає норма, що право встановлення МАФ має лише власник землі або землекористувач, не мають під собою правових підстав.

За таких фактичних обставин та правил законодавчого регулювання порядку розміщення на території та на об'єктах благоустрою місцевої громади тимчасових споруд (МАФ) пункт 1 рішення Антонівської селищної ради від 30.01.2015 № 648 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми» не можна визнати протиправним, оскільки рішення про дозвіл на встановлення МАФ (павільйону) прийняте відповідачем-1 у межах повноважень органу місцевого самоврядування.

Отже, питання про відведення земельної ділянки для встановлення ТС, які не є малою архітектурною формою (МАФ), регулюються Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Правові питання щодо встановлення тимчасових споруд які є малими архітектурними формами віднесено до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів.

Розглядаючи вимогу прокурора про визнання протиправним п. 3 оскарженого рішення ради суд зазначає наступне. Дозволяючи встановлення МАФ орган місцевого самоврядування відповідно до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» може визначити обсяги пайової участі власників тимчасових споруд МАФ торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об'єктів благоустрою. Для цього згідно ст. 15 цього Закону може укладатися відповідний договір, типова форма якого щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Отже, відповідно до повноважень, наданих Законом, орган місцевого самоврядування може визначити плату та її розмір за договором, яка має бути пайовою участю власників тимчасових споруд (МАФ) в утриманні об'єктів благоустрою, власне у спірних відносинах - комплексу об'єктів благоустрою зупинки громадського транспорту «Салют».

Встановлення відповідачем-2 МАФ на підставі паспорта прив'язки на земельній ділянці об'єкта благоустрою площею 48м.кв. за адресою: АДРЕСА_2, відповідає правилам Порядку, отже не може вважатися самовільним.

Прокурор відповідно до позовної заяви просить визнати протиправним в цілому рішення Антонівської селищної ради від 30.01.2015 №648 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми» та скасувати його.

Позовні вимоги прокурора в частині визнання протиправним та скасування п. 1 рішення Антонівської селищної ради від 30.01.2015 № 648, таким чином, задоволенню не підлягають.

Оскарженими пунктами 2 та 3 рішення Антонівської селищної ради від 30.01.2015 № 648 «Про надання дозволу на встановлення малої архітектурної форми» встановлено, що ФОП ОСОБА_2 зобов'язана укласти з селищною радою договір, що випливає з факту користування тимчасовою спорудою (МАФ), встановлено розмір плати 5820грн. на рік за користування територією площею 48м.кв., визначено строк тимчасового користування в 10 років, а також вказана форма користування територією - договір оренди земельної ділянки.

В той же час, в частині визначення розміру плати для утримання об'єкту благоустрою особою, якій надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності оскаржене рішення прийняте в межах компетенції місцевої ради.

Розглядаючи вимогу прокурора щодо визнання недійсним з моменту укладення договору фактичного користування земельною ділянкою від 10.02.2015 укладеного між Антонівською селищною радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 і зобов'язання повернути орендовану земельну ділянку суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ та міст.

Об'єктом оренди можуть бути земельні ділянки, які сформовані відповідно до приписів ст. 79-1 та інших норм Земельного кодексу України.

Згідно ст. 93 Земельного кодексу України правом оренди земельної ділянки є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до приписів ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) визначено ст. 134 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Про наявність обставин, передбачених частиною другою цієї статті сторонами не заявлено та судом не вбачається.

Порядок укладення договору оренди землі встановлено ст. 16 Закону України «Про оренду землі». Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Укладений відповідачами спірний договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки відсутній об'єкт права оренди - земельна ділянка, яка, як встановлено судом, не сформована як об'єкт цивільних прав. Як вбачається з матеріалів справи та законодавства, що регулює зазначені відносини, укладання договору оренди землі для розміщення тимчасової споруди (МАФ) у спірних відносинах не відповідає законодавству, є помилковим.

Згідно частини 4 та 5 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Як встановлено судом, оспорений договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - оренди земельної ділянки, а укладений сторонами на реалізацію рішення ради про дозвіл на встановлення МАФ та отримання місцевою радою плати за користування об'єктом благоустрою.

За таких обставин договір фактичного користування земельною ділянкою від 10.02.2015, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2, який передбачає оренду земельної ділянки, має бути визнаний недійсним.

Суд відхиляє вимогу прокурора про зобов'язання відповідача-2 повернути територіальній громаді смт. Антонівка в особі Антонівської селищної ради земельну ділянку на АДРЕСА_2, загальною площею 48 кв.м. у стані, який існував до надання зазначеної земельної ділянки у користування з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідач-2 на підставі рішення відповідача-1 та паспорта прив'язки встановив за вказаною адресою об'єкт, який відповідно до паспорта є малою архітектурною формою (МАФ), земельна ділянка окремо не сформована та не передавалася відповідачеві-2 як об'єкт цивільних прав. Питання встановлення МАФ та їх знесення (демонтажу) регулюється законодавством про благоустрій населених пунктів, а не земельним законодавством. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Стосовно паспорту прив'язки спірного об'єкту МАФ прокурором не заявлялось вимог про визнання його недійсним, отже він є чинним.

Оскільки відповідно до Порядку паспорт прив'язки є підставою для розміщення ТС, належна відповідачеві-2 МАФ встановлена на об'єкті благоустрою "зупинка громадського транспорту "Салют" не самовільно, отже суд вважає, що МАФ встановлена на об'єкті правомірно.

Вимога прокурора, таким чином, про повернення земельної ділянки, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір фактичного користування земельною ділянкою від 10 лютого 2015 року, укладений між Антонівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1, щодо передачі в користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 48 кв.м.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Антонівської селищної ради м. Херсона, ідентифікаційний код 35120813, вул. Будьонного, 48-а, смт. Антонівка, м. Херсон, в доход спеціального фонду Державного бюджету на р/р № 3002 в ГУДКСУ у Херсонській області, МФО 852010, , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, судові витрати в сумі 1218,00грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок), призначення платежу - судовий збір, код 03500045.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 27.07.2015 р.

Суддя П.Д. Пригуза