ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р.Справа № 915/229/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - не з'явився;

від Миколаївської міської ради - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року

по справі №915/229/14

за позовом Миколаївської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 16137,71грн.

(склад учасників процесу та предмет спору зазначені згідно оскаржуваного рішення)

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.07.2015р. згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

21.02.2014р. Миколаївська міська рада (надалі - позивач, Миколаївська міськрада) звернулася до господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_1.) про стягнення 16137,71грн. збитків, завданих використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 293кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві.

В обґрунтування позовних вимог Миколаївська міськрада зазначила, що пунктом 5.1 рішення Миколаївської міськради №47/44 від 25.06.2010р. ФОП ОСОБА_1 передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 293 кв.м. для обслуговування магазину по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві та зобов'язано укласти договір оренди земельної ділянки в управлінні земельних ресурсів, проте договір оренди вищезазначеної земельної ділянки укладений не був. Згідно акту Комісії, який затверджено рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №516 від 31.05.2013р, розмір збитків нанесених власнику землі - Миколаївській міськраді ФОП ОСОБА_1 за фактичне використання земельної ділянки площею 293кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві під обслуговування магазину за період з 01.07.2010р. по 01.05.2013р., складає 16137,71грн.

З посиланням на норми ст.ст.125,126, ч.1 ст.206, ст.ст.1,2, 156,157 ЗК України, п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993р. (надалі - Порядок №284), Миколаївська міськрада просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

01.04.2015р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову; застосувати строк позовної давності до позовних вимог Миколаївської міськради, заявлених за період з 01.07.2010р. по 01.02.2011р. За розрахунком ФОП ОСОБА_1 збитки за використання земельної ділянки мають бути зменшені на 1663,14грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.04.2014р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №490/3075/13-а, яка розглядається Центральним районним судом м.Миколаєва; ухвалою суду від 16.02.2015р. провадження у справі поновлено.

10.03.2015р. ФОП ОСОБА_1 подав місцевому господарському суду заяву про припинення провадження у справі у зв'язку із тим, що він припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 14.04.2014р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.03.2015р. (суддя Фролов В.Д.) позов задоволено частково - стягнуто ФОП ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради збитки, завдані використанням земельної ділянки площею 293кв.м. по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві без договору оренди в сумі 14682,46грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1662,52грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ст.ст.25,126, ч.1 ст.206 ЗК України, ст.290 Податкового кодексу України, Порядок №284 та тим, що пунктом 5.1 рішення Миколаївської міської ради №47/44 від 25.06.2010р. ФОП ОСОБА_1 передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 293кв.м. для обслуговування магазину по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві та зобов'язано укласти договір оренди земельної ділянки в управлінні земельних ресурсів. Проте договір оренди земельної ділянки укладений не був. Згідно акту Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого рішенням виконавчого комітету Миколаївської міськради №516 від 31.05.2013р., розмір збитків нанесених власнику землі - Миколаївській міськраді ФОП ОСОБА_1 за фактичне використання земельної ділянки площею 293кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві під обслуговування магазину за період з 01.07.2010р. по 01.05.2013р. складає 16137,71грн. Миколаївською міською радою 05.06.2013р. направлено листа на адресу відповідача про сплату збитків в сумі 16137,71грн. у строк до 01.07.2013р., проте зазначена сума не сплачена. Таким чином, вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача є обґрунтованими та матеріалами справи підтвердженими.

В той же час, оскільки позовна заява складена 20.02.2013р, то позовні вимоги про стягнення збитків за період користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів з 01.07.2010р. по 01.02.2011р. (1455,25грн.) заявлені поза межами строку позовної давності. З посиланням на норми ч.1 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 14682,46грн. (16137,71грн. - 1455,25грн.) та відмову у позові в решті вимог.

В частині заяви ФОП ОСОБА_1 про припинення провадження у справі, місцевий господарський суд з посиланнями на роз'яснення, які містяться у абз.4 п.4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», відмовив у її задоволенні, оскільки позовна заява по даній справі подана до суду 21.02.2014р., а запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14.04.2014р., тобто після порушення провадження у даній справі.

Не погодившись з рішенням суду від 12.03.2015р., ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та припинити провадження по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що висновки господарського суду Миколаївської області, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають вимогам чинного законодавства, та порушують норми матеріального і процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного:

- відповідач повідомив господарський суд м.Миколаєва про припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 як суб'єкта господарювання з 14.04.2014р. та у відповідності до норм п.6 ст.80 ГПК України, роз'яснень, які містяться п.п.1,4, 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» провадження у справі підлягає припиненню;

- нормами ст.156 ЗК України, п.3 Порядку №284 встановлений вичерпний перелік правопорушень, внаслідок вчинення яких власник земельної ділянки має право на стягнення неодержаного доходу, а користування земельною ділянкою без правовстановлювальних документів не входить до вказаного переліку та позивач позбавлений права вимагати стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів;

- позивачем на адресу відповідача жодного разу не направлявся проект договору та також Миколаївська міськрада не зверталася до суду з позовом про спонукання ФОП ОСОБА_1 до укладення договору. Листи від 28.07.2010р., 06.10.2010р., 22.08.2012р. не є доказами вжиття позивачем заходів для укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки, всупереч приписам ст.33 ГПК України, Миколаївською міськрадою не були надані суду докази отримання відповідачем вказаних листів. Таким чином позивач протягом трьох років не вживав жодних заходів з метою укладення з відповідачем договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.06.2015р. відновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну до провадження та призначено її до розгляду.

17.07.2015р. Миколаївська міськрада надіслала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також у відзиві міститься клопотання з проханням розглянути справу за відсутністю представника позивача.

В засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та Миколаївська міськрада своїх представників не направили. ОСОБА_1 отримав ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 15.06.2015р., якою призначено розгляд справи на 30.06.2015р. Ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 30.06.2015р. про відкладення розгляду апеляційної скарги на 21.07.2015р. скаржником не отримана в відділенні поштового зв'язку за повідомленням пошти та повернулась до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання».

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що рішенням Миколаївської міської ради №47/44 від 25.06.2010р. «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м.Миколаєва» передано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 293 кв.м. для обслуговування магазину по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві та зобов'язано укласти договір оренди земельної ділянки в управлінні земельних ресурсів (пункт 5.1 Рішення).

28.07.2010р. та 06.10.2010р. Миколаївською міською радою на адресу ФОП ОСОБА_1 направлено пропозиції про укладення договору оренди землі, згідно рішення Миколаївської міської ради від 25.06.2010 №47/44.

Проте, договір оренди землі між Миколаївською міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладений не був.

26.04.2013р. Управлінням земельних ресурсів Миколаївської міськради відповідно до вимог ст.ст.6,10 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» проведена перевірка з питання додержання вимог земельного законодавства ПП ОСОБА_1 В результаті перевірки встановлено: рішенням міської ради від 25.06.2010р. №47/44 передано в оренду земельну ділянку для обслуговування магазину. Виїздом на місце встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві використовуються без правових документів (Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26.04.2013р.).

Згідно із ч.1 ст.93, ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ст.156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №284 від 19.04.1993р., власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п.3 вищезазначеного Порядку, відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані*. *Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно із пунктами 4,5 цього Порядку, розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина. При вилученні (викупі) земельних ділянок до земель запасу збитки відшкодовують власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, ради, які прийняли рішення про вилучення (викуп) земель.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1259 від 24.09.2010р. створено Комісію з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також затверджено Порядок визначення та відшкодування таких збитків.

18.04.2013р. Миколаївська міська рада направила ФОП ОСОБА_1 лист з розрахунком збитків, заподіяних Миколаївській міськраді внаслідок неукладення договору оренди у період з 01.07.2010р. по 01.05.2013р. у вигляді неодержаних доходів (16137,71грн.), в якому зазначила, що у разі несплати вищезазначених збитків до 06.05.2013р., ФОП ОСОБА_1 запрошується на засідання Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, нанесених Миколаївській міськраді під час використання земельної ділянки у м.Миколаєві, по АДРЕСА_1.

Лист від 18.04.2013р. був отриманий ФОП ОСОБА_1 26.04.2013р., що підтверджується копією поштового повідомлення про вручення, яка наявна в матеріалах справи.

14.05.2013р. Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам був складений Акт комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, відповідно до якого розмір збитків, нанесених Миколаївській міськраді ОСОБА_1 у зв'язку з ухиленням від укладення договору оренди земельної ділянки площею 293 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві, під обслуговування магазину у період з 01.07.2010р. по 01.05.2013р. становить 16137,71грн.

Акт Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 14.05.2013р. був затверджений рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №516 від 31.05.2013р. «Про затвердження актів комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (п.п.1.1 п.1 Рішення.).

05.06.2013р. Миколаївська міськрада направила ФОП ОСОБА_1 лист про сплату збитків в сумі 16137,71грн. у строк до 01.07.2013 р., проте збитки відповідачем сплачені не були.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було оскаржено до суду рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №516 від 31.05.2013р. (в частині) та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконкому Миколаївської міськради про скасування п.п.1.1 п.1 рішення від 31.05.2013р. №516 відмовлено повністю.

Отже вищезазначене рішення Виконкому є чинним як станом на час прийняття оскаржуваного рішення, так і станом на час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення збитків з ФОП ОСОБА_1, оскільки відповідач користувався земельною ділянкою площею 293кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 у м.Миколаєві, без правовстановлюючих документів, що позбавило Миколаївську міськраду права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який вона могла б отримувати, якби її право не було порушено, а отже наявним є правопорушення, за яке відповідачу нараховано збитки у спірній сумі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 01.07.2015р. у справі №916/3311/14.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності та про часткове задоволення позовних вимог Миколаївської міськради з огляду на наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позовна заява складена 20.02.2013р., то позовні вимоги про стягнення збитків за період користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 01.07.2010р. по 01.02.2011р. заявлено поза межами строку позовної давності та з урахуванням того, що відповідачем заявлено про сплив позовної даності, позовні вимоги Миколаївської міської ради в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, загальний розмір заподіяних збитків підлягав зменшенню на 1455,25грн. 25 коп. (83156,92грн. 92коп. х3%:12 міс.х7міс.) за обґрунтованим розрахунком суду першої інстанції.

Отже заборгованість, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради, складає 14682,46грн.(16137,71грн. - 1455,25коп.).

Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про припинення провадження у справі у зв'язку з припиненням діяльності ОСОБА_1 як фізичної-особи підприємця та внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з огляду такого.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

В той же час, відповідно до роз'яснень, які містять у абз.4 п.4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

З матеріалів справи вбачається, позовна заява по даній справі була подана Миколаївської міськрадою до господарського суду Миколаївської області 21.02.2014р. та ухвалою суду першої інстанції від 24.02.2014р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду.

ОСОБА_1 в додатки до заяви про припинення провадження у справі було надано копію повідомлення №С36472 від 14.04.2014р. державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Миколаївського МУЮ Миколаївської області, з якого вбачається, що запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницькою діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14.04.2014р.

Оскільки запис про припинення підприємницької діяльності відповідача було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців після порушення провадження за позовною заявою Миколаївської міськради до ФОП ОСОБА_1, підстави для припинення провадження відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у своїй сукупності не спростовують правильність висновків місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати неспроможні.

Посилаючись у своїй скарзі на роз'яснення, які містяться у абз.1 п.4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» скаржник не враховує, що у абз.4 цього ж пункту міститься застереження, що у разі коли зміна статусу сторони відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній. (підпункт 4.7 доповнено новим абзацом четвертим згідно з постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10.07.2014 р. №6).

Посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що позивач не вживав жодних заходів для укладення договору оренди, а листи Миколаївської міськради від 28.07.2010р., 06.10.2012р., 22.08.2012р. не є належними доказами на підтвердження цієї обставини, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів їх отримання відповідачем колегія суддів відхиляє, оскільки рішенням Миколаївської міської ради №47/44 від 25.06.2010р., крім іншого, зобов'язано відповідача укласти договір оренди земельної ділянки в управлінні земельних ресурсів (пункт 5.1 Рішення).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області від 12.03.2015р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, що є підставою для залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 12.03.2015р. по справі №915/229/14 залишити без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 24 .07 .2015р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.