ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р.Справа № 916/2398/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Л.М. Ільєвій

за участю представників:

від позивача - Іскра С.Л.,

від відповідача - Зубачова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального закладу „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" до Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" про стягнення 17336,94 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальний заклад „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" про стягнення 17336,94 грн., посилаючись на наступне.

Між Комунальним закладом „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" як споживачем та КП „Теплопостачання міста Одеси" як теплопостачальною організацією 01.11.2006 р. укладено договір № 2001 (5341) на постачання теплової енергії, згідно до умов якого теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію за встановленими тарифами в термін, передбачений ним договором.

Відповідно до п. 5.5. договору від 01.11.2006 р. втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку складають 4,6% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді. За ствердженнями позивача, зазначені теплові втрати у весь період дії договору належним чином сплачувались позивачем.

В подальшому 07.05.2012 р. між сторонами укладено договір № 5341-1 про закупівлю послуги з теплопостачання, відповідно до якого відповідач зобов'язався надати позивачу послуги з теплопостачання згідно додатку № 1 до договору. Пунктом 11.2.6. договору сторони також передбачили, що втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку складають 4,6% від об'ємі споживання теплової енергії в звітному періоді.

Наразі позивач вказує, що правове врегулювання визначення розміру втрат теплової енергії визначено в Правилах технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерством палива та енергетики України № 71 від 14.02.2007 р. У відповідності до п. 6.3.64 Правил випробування з визначення теплових і гідравлічних втрат у теплових мережах здійснюються з періодичністю один раз на 5 років за програмою, затвердженою технічним керівником організації, що експлуатує теплову мережу, і погодженою технічним керівником джерела теплопостачання. Випробування на розрахункову температуру теплоносія, а також з визначення теплових і гідравлічних втрат здійснюються спеціалізованою організацією. Пунктом 7.7.23.Правил встановлено, що до включення системи опалення в експлуатацію після ремонту, модернізації чи монтаж), а також не менше ніж один раз на 5 років здійснюється її теплове випробування на рівномірність прогрівання опалювальних приладів та визначення фактичних теплових втрат. У процесі теплових випробувань потрібно виконати налагодження і регулювання системи. Випробування здійснюються спеціалізованою організацією. Результати випробувань оформляють актом.

Однак, за ствердженнями позивача, в порушення вищевказаних правових норм КП "ТМО" не здійснювало визначення фактичних теплових витрат, які складали 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді (згідно КТМ 204 Україна 244-94). Після тривалого листування сторони погодили, що втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку, які складають 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді (лист КП „ТМО" № 15/3-15-463 від 02.10.2012 р.). Додатковою угодою № 2 від 03.12.2012 р. до договору № 5341/1 сторони змінили втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку, які складають 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді. Такі умови діють і до теперішнього часу.

В подальшому Державною фінансовою інспекцією в Одеській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності КЗ ООШВСМ „Олімпієць" за період з 01.01.2010 р. по 01.12.2013 р. Так, актом ревізії № 031-11/4 від 31.01.2014 р. встановлено проведення необґрунтованих витрат бюджетних коштів унаслідок завищення обсягу наданих послуг з теплопостачання внаслідок завищення обсягу теплових втрат в тепломережі, що є порушенням вимог п.п. 3.1.. 3.1.8. норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 14.12.1993 р. (КТМ 204 України 244-44), п.п. 6.3.64., 7.2.43., 7.7.23. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 р. № 71. Проведеним під час ревізії розрахунком встановлено завищення обсягу теплових витрат в тепломережі загалом на 22,8266 Гкал. Так, позивач вказує, що внаслідок цього постачальником зайво пред'явлено до оплати за період з 01.01.2010 р. по 01.11.2012 р. рахунки на загальну суму 17336,94 грн., у т.ч. за 2010 рік - на суму 5992,60 грн., за 2011 рік - 7018,36 грн., січень - жовтень 2012 року - 4325,98 грн. (розділ 12 акту).

Крім того, позивач посилається на те, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 р. у справі № 815/4158/14 встановлений факт зайвого нарахування та перерахування коштів за теплопостачання на загальну суму 17336,94 грн. внаслідок завищення обсягу теплових витрат в тепломережі. Вказаною постановою було зобов'язано КЗ ООШВСМ „Олімпієць" стягнути з КП „ТМО" суму зайво сплачених коштів внаслідок завищення обсягу теплових витрат в тепломережі в розмірі 17336,94 грн. Вказана постанова суду набрала законної сили і є чинною на теперішній час.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.06.2015 р. позовну заяву Комунального закладу „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/2398/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 25.06.2015 р.

В засіданні суду 25.06.2015 р. оголошувалась перерва до 22.07.2015 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 119-120). Зокрема, відповідач вказує, що в період з 01.01.2010 р. по 01.05.2012 р. поставка теплової енергії на об'єкт, що знаходиться у віданні позивача здійснювалась на підставі договору від 01.11.2006 р. № 5341, укладеного між КП „Теплопостачання міста Одеси" та Одеською обласною ШВСМ "Олімпієць". Розрахунки за спожиту ШВСМ „Олімпієць" теплову енергію виконуються згідно показників приладів обліку. Вказаним договором у відповідний період були передбачені теплові втрати на дільниці тепломережі від межі розподілу до межі встановлення приладу обліку в розмірі 4,6%. Відповідно до п.7.2.43 „Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж" у випадку встановлення вузлу обліку теплової енергії не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів. Теплові втрати на дільниці від межі розділу до вузлу обліку теплової енергії можуть бути визначені лише розрахунковим методом. Такі розрахунки, за ствердженнями відповідача, виконуються спеціалізованими проектними організаціями, що проектують встановлення приладів обліку. У цьому випадку такий розрахунок згідно замовлення позивача було виконано спеціалізованим підприємством „Енергооблік" (державна ліцензія ОД №00709). Наразі відповідач стверджує, що вимоги Державної фінансової інспекції застосувати для позивача КТМ 204 України 244-94 є неправомірними, оскільки цей правовий акт застосовується виключно для теплопостачальних організацій та розрахунку втрат в магістральних теплових мережах. У питаннях споживання теплової енергії організації бюджетної сфери України повинні керуватися Міжгалузевими нормами споживання електричної та теплової енергії для установ та організацій бюджетної сфери України, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 17.03.2000р. за №175/4396. При цьому відповідач вважає, що висновки, зроблені Державною фінансовою інспекцією під час проведення ревізії, не мають обов'язкового характеру для КП „ТМО". Також відповідач наголошує, що існує судова практика, що підтверджує правомірність позиції КП „ТМО" з цього питання. Зокрема, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2013 р. по справі № 815/2166/13-а відмовлено у задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Одеській області до Інституту проблем ринку та економічно-екологічних досліджень НАУ України, за участю третьої особи - КП „ТМО", про зобов'язання переукласти договір на поставку теплової енергії з КП „ТМО" з урахуванням вимог чинного законодавства в частині визначення втрат теплової енергії у теплових мережах, які знаходяться на балансі Інституту, та стягнення з особи, винної у надмірних грошових виплатах, сум зайво сплачених коштів. Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 13.05.2013 р. по справі № 916/528/13-г відмовлено у задоволенні позову Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства до КП „ТМО" щодо стягнення шкоди згідно аналогічного висновку Державної фінансової інспекції в Одеській області. Таким чином, оскільки під час розрахунків між КП „ТМО" та ШВСМ „Олімпієць" порушень чинного законодавства допущено не було, на думку КП „Теплопостачання міста Одеси", вимоги позивача не підлягають задоволенню. Поряд з цим відповідач вказує, що раніше позивачу було запропоновано виконати новий розрахунок теплових втрат (листи КП „ТМО" від 09.02.2009 р. № 13/9-415, від 12.12.201р. № 15/3-15-334). Для цього спеціалістами КП „ТМО" та ШВСМ „Олімпієць" були зроблені обстеження та визначені вихідні данні. Однак, новий розрахунок ШВСМ „Олімпієць" так і не було надано, а у звітах за використану теплову енергію, наданих КП „ТМО" для нарахувань, зазначений процент втрат 4,6%.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

01.11.2006 року між Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси" (теплопостачальна організація) та Одеською обласною школою вищої спортивної майстерності „Олімпієць" (споживач) було укладено договір № 2001/5341 на постачання теплової енергії згідно з протоколом розбіжностей, відповідно до п. 1 якого теплопостачальна організація (відповідач) бере на себе зобов'язання постачати споживачу (позивачу) теплову енергію, а споживач зобов'язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається споживачу на опалення спортивної школи по просп. Шевченка, 31а згідно витрат теплоносія G=4,21 т/годину, в обсягах згідно додатку 1 до цього договору (п. 2.1 договору).

Пунктами 3.2.1, 3.2.2 договору передбачено, що споживач зобов'язується: додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, що визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, що передбачені цим договором. При припиненні (обмеженні) теплопостачання в зв'язку з порушенням споживачем умов договору споживач зобов'язаний відшкодувати витрати теплопостачальної організації по припиненню та поновленню теплопостачання у відповідності до калькуляції на проведення робіт (п. 3.2.17 договору).

В свою чергу теплопостачальна організація зобов'язалась забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з додатком 1; повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації про зміну тарифів або про обмеження постачання тепла (п. 4.2.1, 4.2.3 договору).

Відповідно до п. 5.1., 5.2., 5.4. договору облік споживання теплової енергії на опалення визначається за показниками приладу обліку. Звіт про фактичне щомісячне споживання теплової енергії споживач надає теплопостачальній організації в термін з 28 по 30 число звітного місяця. Вузли обліку теплової енергії зобов'язані проходити періодичну перевірку згідно технічної документації на прилад обліку теплової енергії і вимог Держстандарту України.

В п. 5.5. договору зазначено, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін: засувки в тепловій камері на відгалуженні до спортивної школи біля тролейбусної зупинки схематично вказана в додатку 2 до договору і не може бути змінена в односторонньому порядку. Втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку складають 4,6% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді.

Згідно пунктів 6.1-6.4 договору розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації по тарифу 179,12 грн. за 1 Гкал., діючому на момент укладення договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця, наступного за розрахунковим.

Споживач та теплопостачальна організація щомісячно до 15 числа після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Сальдо, що відображено в акті звіряння взаєморозрахунків враховується в рахунку-фактурі, що надається споживачу для подальшої оплати (п. 6.6. договору). Перераховані споживачем платежі зараховуються згідно призначення платежу, зазначеного в банківських документах, а в разі відсутності такого зазначення в наступному порядку: в першу чергу в рахунок погашення пені, заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію, потім поточні платежі (п. 6.7 договору).

Згідно п. 10.1 вказаного договору останній набув чинності з дня його підписання та строк його дії договору визначений до 31.12.2007 р. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 10.3 договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.4 договору).

Згідно додатку 1 до договору сторони погодили обсяги постачання теплової енергії на об'єкти позивача, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. просп. Шевченка, 31а. В додатку 2 затверджено схему теплотраси, що перебуває на балансі споживача. Згідно додатку № 3 до договору сторонами узгоджено умови припинення подачі теплової енергії.

Додатковою угодою № 9 від 01.11.2009 р. до договору від 01.11.2006 р. були внесені зміни в розділу 6 п. 6.4 і п. 6.6 щодо порядку розрахунків за теплову енергію

Як з'ясовано судом, вказаний договір діяв до травня 2012 року.

В подальшому 07.05.2012 р. між Одеською обласною школою вищої спортивної майстерності „Олімпієць" (замовник) та Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси" (учасник) було укладено договір № 5341/1 про закупівлю послуги з теплопостачання, згідно п. 1.1 якого відповідач зобов'язався у 2012 році надати позивачу послуги, зазначені в додатку № 1 до договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуги визначено в п. 1.2 договору згідно коду ДК 016-97: 40.30.1 Послуги з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами); кількість послуг: 230,5 Гкал.

Пунктом 11.2.6. договору № 5341/1 сторони також передбачили, що втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку складають 4,6% від об'ємі споживання теплової енергії в звітному періоді.

Додатковою угодою № 2 від 03.12.2012 р. до договору № 5341/1 від 07.05.2012 р. сторони змінили втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку, які складають 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді.

Так, укладені між сторонами по справі договори на теплопостачання є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону України „Про теплопостачання" випливає, що основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як з'ясовано судом та не оспорюється сторонами, на виконання умов договорів № 2001/5341 № 5341/1 КП "Теплопостачання міста Одеси" відпускало позивачу теплову енергію на протязі спірного періоду у 2010-2011 рр. та з січня по жовтень 2012 р., про що також свідчать надані позивачем до суду копії звітів за спожиту теплову енергію за вказаний період, при цьому останній згідно з прийнятими на себе зобов'язаннями здійснював оплату за отриману теплову енергію, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та не оспорюється відповідачем.

Однак, за ствердженнями позивача, ним за період з 01.01.2010 року по 01.11.2012 року, було витрачено зайві кошти на оплату послуг з теплопостачання КП „Теплопостачання міста Одеси" внаслідок завищення обсягу теплових втрат в тепломережі. Так, на думку позивача, ним за вказаний період з 01.01.2010 року по 01.11.2012 року безпідставно сплачено відповідачу грошові кошти у загальній сумі 17336,94 грн., у т.ч. за 2010 рік - на суму 5992,60 грн., за 2011 рік - 7018,36 грн., січень - жовтень 2012 року - 4325,98 грн., у зв'язку з чим вказані кошти підлягають поверненню згідно ст. 1212 ЦК України.

Свої вимоги позивач обґрунтовує матеріалами ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального закладу „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" за період з 01.01.2010 р. по 01.12.2013 р., яку проведено Державною фінансовою інспекцією в Одеській області, про що складено акт ревізії від 31.01.2014 р. № 031-11/4. Як вбачається зі змісту вказаного акту, ревізією оплати комунальних послуг встановлено проведення необґрунтованих витрат бюджетних коштів унаслідок завищення обсягу наданих послуг з теплопостачання внаслідок завищення обсягу теплових втрат в тепломережі, що є порушенням вимог п.п. 3.1., 3.1.8. норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 14.12.1993 р. (КТМ 204 України 244-44), п.п. 6.3.64., 7.2.43., 7.7.23. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 р. № 71. Так, в акті ревізії зазначено, що проведеним під час ревізії розрахунком встановлено завищення обсягу теплових витрат в тепломережі загалом на 22,8266 Гкал., внаслідок чого постачальником зайво пред'явлено до оплати за період з 01.01.2010 р. по 01.11.2012 р. рахунки на загальну суму 17336,94 грн., у т.ч. за 2010 рік - на суму 5992,60 грн., за 2011 рік - 7018,36 грн., січень - жовтень 2012 року - 4325,98 грн. (розділ 12 акту).

Наразі позивач вказує, що правове врегулювання визначення розміру втрат теплової енергії визначено в Правилах технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерством палива та енергетики України № 71 від 14.02.2007 р. У відповідності до п. 6.3.64 Правил випробування з визначення теплових і гідравлічних втрат у теплових мережах здійснюються з періодичністю один раз на 5 років за програмою, затвердженою технічним керівником організації, що експлуатує теплову мережу, і погодженою технічним керівником джерела теплопостачання. Випробування на розрахункову температуру теплоносія, а також з визначення теплових і гідравлічних втрат здійснюються спеціалізованою організацією. Пунктом 7.7.23.Правил встановлено, що до включення системи опалення в експлуатацію після ремонту, модернізації чи монтаж), а також не менше ніж один раз на 5 років здійснюється її теплове випробування на рівномірність прогрівання опалювальних приладів та визначення фактичних теплових втрат. У процесі теплових випробувань потрібно виконати налагодження і регулювання системи. Випробування здійснюються спеціалізованою організацією. Результати випробувань оформляють актом.

Однак, за ствердженнями позивача, в порушення вищевказаних правових норм КП "ТМО" не здійснювало визначення фактичних теплових витрат, які складали 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді (згідно КТМ 204 Україна 244-94). Після тривалого листування сторони погодили, що втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку, які складають 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді (лист КП „ТМО" № 15/3-15-463 від 02.10.2012 р.).

Разом з тим господарський суд зазначає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення зайво перерахованих коштів стосовно теплових втрат у розмір 4,6% від отриманої теплової енергії в сумі 17336,94 грн. за своєю суттю є фактично вимогами про повернення виконаного стороною згідно ст. 1212 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що відносини щодо сплати позивачем на користь відповідача спірних коштів виникли на підставі договору на постачання теплової енергії від 01.11.2006 р. № 2001/5431, який діяв у спірний період з початку 2010 року до травня 2012 р., а також на підставі договору № 5341/1 від 07.05.2012 р., який діяв у 2012 році.

Всі умови передбачені цими договорами є істотними і зазначені договори повинні виконуватися належним чином у відповідності до вказаних умов. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Так, як з'ясовано судом та підтверджується сторонами, у спірний період з початку 2010 року до травня 2012 р. діючий договір на постачання теплової енергії від 01.11.2006 р. № 5341 в п. 5.5 передбачав, що межа балансової та експлуатаційної відповідальності сторін: засувки в тепловій камері на відгалуженні до спортивної школи біля тролейбусної зупинки схематично вказана в додатку 2 до договору і не може бути змінена в односторонньому порядку. При цьому у вказаному п. 5.5 договору сторони визначили, що втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі споживача, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку складають 4,6% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді.

В подальшому укладений між сторонами договір № 5341/1 від 07.05.2012 р., що діяв з травня 2012 року по грудень 2012 р., у спірному періоді з травня 2012 р. по 01.11.2012 р. також в п. 11.2.6. передбачав, що втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку складають 4,6% від об'ємі споживання теплової енергії в звітному періоді.

В свою чергу з огляду на зазначені умови п. 5.5 договору № 2001/5341 та п. 11.2.6 № 5341/1, суд вважає, що позивачем цілком правомірно сплачувались такі втрати теплової енергії у спірному періоді з 01.01.2010 р. по 01.11.2012 р. у визначеному сторонами в договорах розмірі 4,6%, який був погоджений при укладенні договорів.

Позивач не довів суду наявність належних правових підстав, які б виключали застосування умов договору між сторонами з приводу порядку розрахунку певного показника, що формує ціну договору, адже зміни до договорів у спірний період з 01.01.2010 р. по 01.11.2012 р. не вносились та їх відповідні умови щодо розміру втрат теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, не визнавалися недійсними.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Той факт, що в додатковій угоді № 2 від 03.12.2012 р. до договору № 5341/1 від 07.05.2012 р. сторони змінили втрати теплової енергії на дільницях тепломереж, що перебувають на балансі замовника, від межі балансової належності до місця встановлення приладів обліку, до 1,42% від об'єму споживання теплової енергії в звітному періоді, не свідчить про безпідставну сплату позивачем вказаних теплових витрат у спірному періоді. Адже, вказана додаткова угода вступила в силу з моменту її підписання сторонами 03 грудня 2012 року.

Так, виявлені плановою ревізією Держфінінспекції порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Враховуючи те, що виявлення будь-яких порушень Державною фінансовою інспекцією в Одеській області не призводить до зміни умов укладених між сторонами договорів № 2001/5341 від 01.11.2006 р. та № 5341/1 від 07.05.2012 р. і розрахунок кількості теплової енергії, яку мав оплачувати позивач, визначалась згідно п. 5.5. договору № 2001/5341 і п. 11.2.6 договору № 5341/1, то суд вважає, що відповідач правомірно проводив нарахування позивачу вартості спожитих послуг і підстав для стягнення спірної суми коштів за надання послуг з теплопостачання немає.

Також зі свого боку позивач не заперечує, що саме у відповідності до умов договорів між сторонами відбувалось нарахування постачальником втрат в тепловій мережі. Вказані втрати щомісячно додаються до показників лічильника та вносились у звіти про обсяги споживання теплової енергії, з урахуванням яких нараховувалась плата за спожиту теплову енергію позивачу. При оплаті рахунків відповідача позивач усвідомлював порядок нарахування йому вартості теплової енергії за договорами та не заперечував цього. За таких обставин, висновок в акті ревізії щодо завищення вартості послуг з теплопостачання до уваги суду не приймається.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Необхідність в поверненні виконаного однією із сторін договору виникає у разі дострокового припинення договору (до його повного виконання). Якщо одна сторона своє зобов'язання до цього належне виконала, таке виконання втрачає правову підставу. В цій частині визначається, що сторона договору не має права вимагати повернення того, що було виконане сторонами за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, право вимагати повернення виконаного надається не стороні договору, а суб'єкту, який вже втратив статус сторони договору. Аналогічно і обов'язок повернення несе не сторона договору, а суб'єкт, який мав такий статус у минулому.

Також в силу приписів ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з викладеного та з огляду на наявність виконаних сторонами по справі договорів № 2001/5341 від 01.11.2006 р. та № 5341/1 від 07.05.2012 р. на теплопостачання, які недійсними не визнавались, суд вважає, що відповідачем було набуто спірну суму коштів у розмірі 17336,94 грн. за наявності правової підстави, оскільки останні були перераховані позивачем в межах здійснення оплати отриманої теплової енергії за вказаними договорами. В свою чергу вказані обставини виключають можливість покладення на відповідача обов'язку щодо повернення вказаних коштів у розмірі 17336,94 грн. Такої ж позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 22 січня 2013 року по справі № 5006/18/13/2012, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно ст. 111-28 ГПК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Комунального закладу „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" не обґрунтовані і не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Комунального закладу „Одеська обласна школа вищої спортивної майстерності „Олімпієць" до Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси" про стягнення 17336,94 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27 липня 2015 р.

Суддя В.С. Петров