ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Справа № 911/3300/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого,
Алєєвої І.В., Кравчука Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 21.05.2015
у справі№ 911/3300/14
Господарського судуКиївської області
за позовомПрокурора Бородянського району Київської області в інтересах держави в особі
- Київського обласного та у місті Києві управління лісового і мисливського господарства ; - Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство"
до- Бородянської районної державної адміністрації Київської області; - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
ОСОБА_4
проскасування розпоряджень Бородянської РДА та визнання недійсним договору оренди землі
зза участю представників:
прокурораПопенко О.С. - посв. № 029012;
позивача- Скорич Я.О. - предст. дов. від 17.01.2015; - Баришенко С.В. - предст. дов. від 05.01.2015
відповідача - не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно); - Глущенко З.В. - предст. дов. від 30.04.2015
третьої особиОСОБА_4, ОСОБА_9 - предст. дов. від 10.10.2014

ВСТАНОВИВ:

04.08.2014 Прокурор Бородянського району Київської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Київського обласного та у місті Києві управління лісового і мисливського господарства, Державного підприємства "Клавдіївське лісомисливське господарство" з позовом до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Деко люкс" про визнання незаконними та скасування розпоряджень Бородянської райдержадміністрації № 239 від 18.03.2010 та № 963 від 21.09.2012, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 2,7 га, розташованої на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області за межами населеного пункту, укладений 28.09.2012 Бородянською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС", який зареєстровано в управлінні Держземагентства у Бородянському районі за № 00385 від 28.09.2012.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Деко люкс" - відхилив позовні вимоги повністю, вважаючи спірні розпорядження законним та таким, що прийнято в межах повноважень, передбачених статтею.

Відповідач - Бородянська районна державна адміністрація - у відзиві на позов просив суд прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2014 (суддя Щоткін О.В.) позов задоволено; визнано незаконними та скасовано розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області № 239 від 18.03.2010 "Про надання дозволу ТОВ "ДЕКО ЛЮКС" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для обслуговування належної на праві власності частини майнового комплексу на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради" та розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області № 963 від 21.09.2012 "Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ТОВ "ДЕКО ЛЮКС" для обслуговування належної їм на праві власності частини майнового комплексу на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради"; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 28.09.2012 Бородянською районною державною адміністрацією Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС", який зареєстровано в управлінні Держземагентства у Бородянському районі за № 00385 від 28.09.2012; стягнуто з відповідачів в доход Державного бюджету України по 1827 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 (судді: Михальська Ю.Б. - головуючий, Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін, як прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову та рішення у даній справі скасувати; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Касаційну скаргу мотивовано доводами про безпідставне застосування до спірних правовідносин приписів статті 17 та пункту 5 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, що спричинило помилкові висновки господарських судів про правовий статус спірної земельної ділянки як такої, що належить до земель лісового фонду та відноситься до земель лісогосподарського призначення; позаяк орендована земельна ділянка є нелісовою, планово-картографічні матеріали не можуть підтверджувати право постійного користування, а інших належних та допустимих доказів приналежності та цільового призначення земельної ділянки відповідно до статті 48 Лісового кодексу України матеріали справи не містять; суди неправильно застосували положення статей 116, 123, 124, 129 Земельного кодексу України, не дослідивши в повному обсязі обставини справи щодо цільового призначення земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися цією земельною ділянкою, не врахувавши розбіжності в наданих документах щодо цільового призначення земельної ділянки.

Позивачі, прокурор та третя особа у судовому засіданні та у відзиві на касаційну скаргу відхилили її доводи як необґрунтовані; Бородянська районна державна адміністрація не надала відзив на касаційну скаргу, не скористалася правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення прокурора, та інших учасників справи, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації № 239 від 18.03.2010 надано дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю "Деко Люкс" на оформлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку площею 2,7 га для обслуговування належної на праві власності частини майнового комплексу. На підставі вказаного розпорядження розроблена технічна документація, яка затверджена розпорядженням в.о. голови Бородянської райдержадміністрації № 963 від 21.09.2012.

28.09.2012 Бородянською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Деко Люкс" укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Бородянському районі, про що вчинено запис за № 00385 від 28.09.2012. Відповідно до договору земельної ділянки від 28.09.2012. та висновку державної експертизи землевпорядної документації від 27.08.10 № 780-05 HO, нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 2,7 га , що надається в користування (на умовах оренди), складає 1478351,23 грн.

За змістом листа Управління Держземагенства у Бородянському районі Київської області вих. № 1223/05-15 від 21.10.2014 станом на 01.01.2010 та на час прийняття рішення спірна земельна ділянка згідно з планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування належала Державному підприємству "Клавдієвський лісгосп" на праві постійного користування (Дібровське лісництво, квартал 7 виділ 1), як земельна ділянка лісогосподарського призначення (категорія "садиби").

Суди встановили, що при відведенні земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС" питання про вилучення земельної ділянки з користування Державного підприємства "Клавдієвський лісгосп" не вирішувалось.

У листі Державного підприємства "Клавдієвське лісове господарство" № 328/04 від 07.07.2014 зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться на території держлісфонду в кварталі 7 виділ 1 площею 5,0 га Дібровського лісництва в межах Микулицької сільради та відноситься до земель лісогосподарського призначення. Зазначена обставина підтверджується також доданою до матеріалів справи копією таксаційного опису 2010 року квартала 7 виділа 1 Дібровського лісництва та викопіюванням з планшету № 2 (ДП "Клавдієвський лісгосп", Дібровське лісництво).

Відповідно, суди дійшли висновку, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, натомість, як вбачається із матеріалів справи, за Договором оренди спірна земельна ділянка передана в оренду ТОВ "ДЕКО ЛЮКС" під розміщення та експлуатацію цеху переробки деревини, тобто для комерційної діяльності, як землі промисловості.

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди вказали, що спірні розпорядження Бородянської районної державної адміністрації видані з порушенням норм земельного законодавства, оскільки був порушений порядок надання у користування земельної ділянки лісогосподарського призначення, що є підставою для визнання їх незаконними та скасування; договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним, як укладений на підставі незаконного рішення.

Судова колегія зазначає, що у відповідності до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є як невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, так і порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За статтею 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Згідно зі статтями 116, 123, 124 Земельного кодексу України, статтями 4, 15 Закону України "Про оренду землі", юридичні особи набувають право оренди земельних ділянок із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

За статтею 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділені на відповідні категорії, зокрема, на землі лісогосподарського призначення; землі промисловості.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Статтею 21 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Визначення земель лісогосподарського призначення встановлено чинним законодавством, так, відповідно до статті 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Також статтею 55 Земельного кодексу України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

За статтею 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Статтями 56, 57 Земельного кодексу України передбачено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності; громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Згідно зі статтею 57 Лісового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, а також беручи до уваги встановлені обставини справи та досліджені докази, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними та скасування рішень Бородянської райдержадміністрації, оскільки в даному випадку має місце порушення порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки з земель лісогосподарського призначення на землі промисловості без відповідного погодження та порушення порядку вилучення спірної земельної ділянки, з огляду на відсутність відповідного рішення повноважного органу.

Що ж до позовних вимог про визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки від 28.09.2012 то судами попередніх інстанцій обґрунтовано задоволено позовні вимоги і в цій частині з огляду на таке.

Зі змісту статті 124 Земельного кодексу України вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" (у відповідній редакції) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 2 статті 16 Закону унормовано, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вже вказано вище, судами встановлено порушення порядку зміни цільового призначення спірної земельної ділянки з земель лісогосподарського призначення на землі промисловості, що, відповідно до статті 21 Земельного кодексу України, є підставою для недійсності правочину, як такого, чий зміст (права орендаря на використання земельної ділянки з певним цільовим призначенням) суперечить діючому законодавству

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, виклали відповідні обставини та мотиви застосування правових актів у судовому рішенні, а їх висновки щодо розгляду позову та апеляційної скарги є законними та обґрунтованими.

При цьому суд апеляційної інстанції розглянув та мотивовано відхилив посилання відповідача на довідку Управління Держкомзему у Бородянському районі Київської області № 584 від 22.07.2010, зазначивши, що у вказаній довідці мова йде лише про те, що земельна ділянка орієнтованою площею 2,8 га передбачається для надання в довгострокову оренду згідно з розпорядженням Бородянської райдержадміністрації № 239 від 18.03.2010 для обслуговування належної на праві власності частини майнового комплексу (землі промисловості); відповідні доводи касаційної скарги про залишені судами поза увагою розбіжності в документах є безпідставними.

Таким чином, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС" про порушення місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи; підстав для скасування судових рішень з підстав, наведених у касаційних скаргах, не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКО ЛЮКС" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 у справі № 911/3300/14 Господарського суду Київської області та рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2015 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Г. Кравчук