РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №916/781/15-г

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі відділення № 11

про стягнення 178 330,39 грн.

за участю представників:

від позивача:Лакотош Д.В.- представник за довіреністю б/н від 18.02.2015 р.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі відділення № 11 про стягнення грошових коштів у розмірі 214 854,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на розрахунково-касове обслуговування № 23534 від 11.08.2014 р. в частині своєчасного здійснення розрахунково-касових операцій за платіжними дорученнями № 140 від 28.01.2015 р., №№ 142 - 147 від 29.01.2015 р., №№ 148 - 153 від 05.02.2015 р., внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" було позбавлено можливості перерахувати кошти за призначенням платежу на рахунки, вказані у цих платіжних дорученнях.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" грошові кошти, які знаходяться на рахунку у відповідача у сумі 214 854,43 грн., з яких: 212 730,50 грн. - основної заборгованості, 2 123,93 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.02.2015 р. порушено провадження у справі за вказаною позовною заявою.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.03.2015 р. матеріали справи № 916/781/15-г передано за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.05.2015 р. справу № 916/781/15-г прийнято до свого провадження суддею Головіною К.І.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути грошові кошти, які знаходяться на рахунку у відповідача у сумі 178 330,39 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував зменшені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Крім того, подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накладсти арешт на кореспондентський рахунок, відкритий у відповідача, в межах заявленої грошової суми.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, через канцелярію суду подав відзив, в якому проти позову заперечив, зазначив, що до банку не надходили платіжні доручення, вказані позивачем, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Отже, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 11.08.2014 р. між Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" (клієнт) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" (банк) був укладений договір на розрахунково-касове обслуговування № 23534 (далі - договір).

Згідно з п 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 4801 у національній валюті та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 3.3.2 договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений до 16-00 год. робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що на виконання вказаного договору банк відкрив клієнту (позивачу) банківський рахунок у національній валюті № 4801.

28.01.2015 р., 29.01.2015 р. та 05.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача щодо виконання платіжних дорученнь №№ 140, 142-149, 153 на загальну суму 212 730,50 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями, однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконав належним чином, а саме - не провів розрахункові операції на підставі наданих платіжних доручень на вказану суму.

09.02.2015 р. позивач звернувся до банку з вимогою щодо виконання платіжних доручень № 140 від 28.01.2015 р., №№ 142 - 147 від 29.01.2015 р., №№ 148 - 153 від 05.02.2015 р. на загальну суму 212 730,50 грн.

У відповідь на вказану вимогу банк виплатив позивачу грошові кошти у сумі 1 000,00 грн. та списав абонентські витрати за обслуговування у розмірі 158,00 грн.

Зазначені фактичні обставини у справі встановлені судом та матеріалами справи не спростовані.

Частиною 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 5 статті 341 Господарського кодексу України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Аналогічні положення містяться у п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22.

Відповідно до вимог статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки, на поточному рахунку позивача у національній валюті № 4801 наявні грошові кошти у сумі 178 330,39 грн.

Відповідач доказів виконання платіжних доручень №№ 142 - 147 від 29.01.2015 р., №№ 148 - 153 від 05.02.2015 р. за договором на розрахунково-касове обслуговування № 23534 від 11.08.2014 р. суду не надав.

Доводи відповідача про те, що банк не отримував зазначених вище доручень, суд відхиляє, оскільки подані позивачем копії платіжних доручень, а також лист - вимога від 09.02.2015 р. до банку про перерахування коштів свідчать, що такі платіжні документи подавались відповідачу, але неправомірно були не прийняті та не виконані.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

При цьому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у справі №6-4324св 15 від 08.04.2015 року визначено, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, а тому вимоги про повернення грошових коштів шляхом перерахування на інший рахунок не відповідають нормам чинного законодавства України.

Оскільки відносини банку та володільця рахунку передбачені главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст. ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору суд вважає правильним зобов'язати відповідача видати позивачу грошові кошти, а порядок виконання цього рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача з платіжними вимогами про перерахування коштів, а також те, що на розрахунковому рахунку позивача у банку № 4801 наявні грошові кошти, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 178 330,39 грн. підлягає задоволенню.

Клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кореспонденстський рахунок у ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в межах заявленої грошової суми, суд відхиляє та зазначає наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Пунктом 3 вищевказаної постанови встановлено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заявник (позивач) не подав суду доказів, які б свідчили про те, що грошові кошти на рахунку, відкритому у ПАТ "Банк Фінанси та Кредит", можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення суду.

Також позивач не довів суду, що відповідач вчиняє будь-які дії, направлені на зменшення його грошових коштів, або їх зникнення.

Ненадання працівниками банку відомостей з банківського рахунку позивача та приховування інформації від клієнтів банку стосовно стану їх грошових коштів, не дає суду припущення, що перерахування грошових коштів, наявних на рахунку позивача, не буде можливим у майбутньому. Будь-яких інших фактичних обставин, з якими пов'язувалося б застосування забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кореспондентський рахунок у ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" в межах спірної грошової суми, позивачем не наведено.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання рішення суду відповідачем без надання доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р.).

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для задоволення клопотання ТОВ "Авто-Лідер Транс" про накладення арешту на рахунок позивача.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви покладаються на відповідача, а за подачу позивачем клопотання про забезпечення позову - на позивача у зв'язку з його відмовою.

При цьому суд враховує положення частини 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається, зокрема у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено майнову вимогу, судовий збір за подання якої складає - 3 566,61 грн., проте судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 8 373,05 грн., тобто більшому, ніж передбачено п. 1 ч. 2 т. 4 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним повернути позивачу надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 2 979,44 грн. з вирахуванням суми судового збору за подачу клопотання про забезпечення позову (1,5 розміру мінімальної заробітної плати - 1 827,00 грн.) (8 373,05 грн. - 3 566,61 грн. - 1 827,00 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44. 49, 66, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" до Публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" в особі відділення № 11 про стягнення 178 330,39 грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, буд. 5-Р, офіс 18, ідентифікаційний код 39316673) заборгованістьу сумі 178 330 (сто сімдесят вісім тисяч триста тридцять) грн. 39 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, буд. 5-Р, офіс 18, ідентифікаційний код 39316673) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 566 (три тисячі п'ятсот шістдесят шість) грн. 61 коп.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Авто-Лідер Транс" (68000, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, буд. 5-Р, офіс 18, ідентифікаційний код 39316673) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2 979 (дві тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 44 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 27 липня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 3 серпня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна