РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/15776/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Юджин»
ДоРеспубліканського вищого училища фізкультури
Простягнення 160 851,45 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Суменко Я.А. - представник за довіреністю;

від відповідача: Карпухін М.В. - представник за довіреністю, Шевчук В.І. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юджин» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Республіканського вищого училища фізкультури про стягнення 160 851,45 грн., з яких: 90 784,70 грн. - основного боргу, 65 761,32 грн. - інфляційних втрат та 4 305,43 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені грошові зобов'язання за договором купівлі-продажу №1/05/12-КП.

Ухвалою суду від 22.06.2015 року було порушено провадження у справі № 910/15776/15 та призначено її до розгляду на 10.07.2015 року.

Представник позивача 07.07.2015 року через канцелярію суду, а також в судовому засіданні 10.07.2015 року подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено. Крім того, в судовому засіданні 10.07.2015 року представник позивача надав усні пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.07.2015 року подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення, відповідно до яких проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 10.07.2015 року на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 27.07.2015 року.

В судовому засіданні 27.07.2015 року представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.07.2015 року подав заперечення на позов, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що достовірність підпису директора відповідача на договорі купівлі-продажу №1/05/12-КП від 13.08.2012 року та акті передачі викликають сумнів; позивач не надав достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні 27.07.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юджин» (продавець, позивач) та Республіканським вищим училищем фізкультури (покупець, відповідач) був укладений договір купівлі-продажу №1/05/12-КП, відповідно до п. 1.1 якого продавець передає, а покупець приймає у власність майно, що є власністю продавця, яке було в експлуатації та яке буде розміщене в гуртожитку РВУФК.

Перелік майна, що передається, його характеристика, технічний стан, ціна майна та його загальна вартість зазначається в додатку до цього договору (п.1.2); передача майна оформлюється актом приймання-передачі майна та видатковою накладною (п.1.3).

Додатком №1 до договору купівлі-продажу №1/05/12-КП від 13.08.2012 року сторони погодили перелік, характеристики, технічний стан, ціну та загальну вартість майна, що передається за договором.

Ціна договору становить 90 784,70 грн., у тому числі ПДВ 20% - 15 130,78 грн. (п.2.1).

Відповідно до п. 2.3 договору покупець зобов'язаний оплатити продавцю за отримане майно протягом терміну дії цього договору, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.10.2013 року (п.4.1).

На виконання умов договору купівлі-продажу №1/05/12-КП, позивач передав відповідачу майно на суму 90 784,70 грн., що підтверджується: актом прийому-передачі від 13.08.2012 року на суму 90 784,70 грн., видатковою накладною №1 від 13.08.2012 року на суму 90 784,70 грн.

Крім того, позивачем надано суду копію податкової накладної №1 від 13.08.2012 року на суму 90 784,70 грн. з відміткою про отримання Державною податковою службою України, що є підтвердженням здійснення господарської операції та сплати позивачем податків.

Проте відповідач свої зобов'язання з оплати переданого позивачем товару не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за договором купівлі-продажу №1/05/12-КП в сумі 90 784,70 грн.

Надіслана позивачем вимога вих. №179-07/14 від 14.07.2014 року про сплату заборгованості залишена відповідачем без задоволення.

В запереченнях на позов представник відповідача зазначав про те, що достовірність підпису колишнього директора відповідача на договорі купівлі-продажу №1/05/12-КП від 13.08.2012 року та акті передачі викликають сумнів, в зв'язку з чим просив суд перевірити правдивість підпису колишнього директора відповідача на договорі та витребувати в управлінні Держказначейства Дніпровського району міста Києва підтвердження укладання договорів між позивачем та відповідачем.

При цьому клопотання про призначення у справі судової експертизи для встановлення достовірності підпису колишнього директора Республіканського вищого училища фізкультури представником відповідача не заявлялось.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції станом на момент укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу №1/05/12-КП підписаний з боку позивача генеральним директором Бакаловим В.Я., а з боку відповідача - директором Тібабішевим В.Б. та скріплений печатками юридичних осіб.

Крім того, у позивача відсутній обов'язок з реєстрації зазначеного договору в управління державного казначейства.

З огляду на викладене, клопотання про витребування в управлінні Держказначейства Дніпровського району міста Києва підтвердження укладання договору купівлі-продажу №1/05/12-КП задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення обставин повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, нормативно до документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 90 784,70 грн.

Позивач за прострочення строків оплати за поставлений товар нарахував просить суд стягнути з відповідача 4 305,43 грн. 3% річних за період прострочення з 01.11.2013 року по 01.06.2015 року та 65 761,32 грн. інфляційних нарахувань за період прострочення з 01.11.2013 року по 01.06.2015 року.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі в сумі 4 305,43 грн. та 65 761,32 грн., відповідно, за період прострочення з 01.11.2013 року по 01.06.2015 року

Крім того, в запереченнях на позов представник відповідача просить суд в зв'язку з неправомірним, безпідставним та необґрунтованим придбанням відповідачем у позивача товару за договором купівлі-продажу №1/05/12-КП направити матеріали в слідчі органи відповідно до ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 ГПК України якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для надсилання повідомлення прокурору або органу досудового розслідування повідомлення в порядку ст. 90 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

3. Стягнути з Республіканського вищого училища фізичної культури (02156, м. Київ, вул. Матеюка, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юджин» (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 23-Б, ) 90 784 (дев'яносто тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 70 коп. - основного боргу, 4 305 (чотири тисячі триста п'ять) грн. 43 коп. - 3% річних, 65 761 (шістдесят п'ять тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 32 коп. - інфляційних втрат, 3 217 (три тисячі двісті сімнадцять) грн. 03 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Спичак О.М.

Повне рішення складено

30.07.2015 року.