РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/11982/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "K-Trade LTD"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про стягнення 354252, 98 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Павленко О.В. (дов. б/№ від 03.06.2015)

СУТЬ СПОРУ :

Заявлено позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості в розмірі 354252, 98 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що постановою Господарського суду Сумської області від 04.07.2013 року по справі № 920/68/13 Товариство з обмеженою відповідальністю "K-Trade LTD" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича. В ході проведення ліквідаційної процедури, на підставі відповіді з ДПІ в м. Сумах арбітражним керуючим встановлено, що 03.11.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "K-Trade LTD" (Клієнт) було укладено Договір банківського рахунку, відповідно до умов якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №2193 та отримує плату за обслуговування Клієнта згідно з Тарифами Банку. Як зазначає Позивач, станом на даний час в ПАТ «Дельта Банк» обліковуються кошти в сумі 354252,98 грн. Претензією від 14.04.2015 за № 02-01/920/2507 Позивач звертався до Відповідача з вимогою про перерахування коштів в сумі 354252,98 грн. на рахунок позивача в іншій банківській установі. Однак, Відповідач претензію Позивача залишив без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим останній звернувся до суду з означеним позовом з вимогою стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" суму в розмірі 354252,98 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження по справі № 910/11982/15, розгляд справи призначено на 15.06.2015.

У зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А. Б. розпорядженням в. о. керівника апарату Господарського суду м. Києва від 26.05.2015 призначено повторний автоматичний розподіл справ.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2015 справу № 910/11982/15 передано на розгляд судді Грєховій О. А.

Представник позивача в судовому засіданні 15.06.2015 підтримав заявлені позовні вимоги та через відділ діловодства суду подав документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі.

Незважаючи на належне повідомлення про час і місце засідання у справі відповідач в засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомлено.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в засідання суду і невиконання останнім вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, господарський суд ухвалою від 15.06.2015 відклав розгляд справи на 27.07.2015.

27.07.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання 27.07.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженого представника позивача у розписці про оголошення перерви в судовому засіданні.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.11.2009 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "K-Trade LTD" (Клієнт) було укладено Договір банківського рахунку, відповідно до умов якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок у національній валюті №2193 та отримує плату за обслуговування Клієнта згідно з Тарифами Банку.

Відповідно до п.1.2 Договору Банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п.2.3 Договору Банк приймає готівкові грошові кошти Клієнта і зараховує їх на Рахунок протягом операційного часу.

Банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно - правових актів Національного банку України; за розпорядженням Клієнта видати або перерахувати з рахунку грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час. (пп.3.3.1, 3.3.2 Договору)

У п.7.1 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом одного року. У випадку відсутності заяви Банку/Клієнта про розірвання цього Договору в термін за 30 календарних днів до дати його припинення, термін дії цього Договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на таких самих умовах, якщо Сторони не передбачать іншого.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на даний час в ПАТ «Дельта Банк» обліковуються кошти позивача в сумі 354252,98 грн. Претензією від 14.04.2015 за № 02-01/920/2507 Позивач звертався до Відповідача з вимогою про перерахування коштів в сумі 354252,98 грн. на рахунок позивача в іншій банківській установі. Однак, Відповідач претензію Позивача залишив без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим останній звернувся до суду з означеним позовом з вимогою стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" суму в розмірі 354252,98 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Внаслідок укладення Договору банківського рахунку від 03.11.2009 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч.1 статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно з п.1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Таке договірне списання сторони передбачили в п.5 1 договору, а саме: клієнт доручає банку, а банк зобов'язується при наявності достатньої суми грошових коштів на рахунку самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку в порядку та у випадках, передбачених цим договором.

У всіх інших випадках, позивач для переказу коштів повинен надавати банку платіжні документи.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів:

1) платіжне доручення;

2) платіжна вимога-доручення;

3) розрахунковий чек;

4) платіжна вимога;

5) меморіальний ордер.

Відповідно до ч. 1 статті 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (ч.3 статті 1075 ЦК України).

Як вбачається з банківської виписки, станом на 02.02.2015 року залишок коштів позивача на рахунку становить 354252,98 грн.

Підстави розірвання договору банківського рахунку передбачені положеннями статті 1075 Цивільного кодексу України, так договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина 1 статті 1075 ЦК України).

Закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття рахунку, форма та зміст якої встановлюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах .

Відповідно до п. 20.5 вказаної Інструкції, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Тобто, обов'язок відповідача у вказаній справі може бути обґрунтований лише невиконанням переказу за ініціативою позивача або неперерахуванні коштів при закритті рахунку. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази подання позивачем та невиконання відповідачем будь-якого розрахункового документа позивача. А також, відсутні докази звернення позивача до відповідача з заявою про закриття рахунку та повернення залишку коштів на рахунку та її невиконання відповідачем.

У зв'язку з вищезазначеним, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 354252,98 грн. є необґрунтованими.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», виклавши п. 2 цього рішення наступним чином: «Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно».

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

За таких обставин, станом на момент вирішення спору по суті у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

У відповідності до ч.1 ст.36 вказаного нормативно-правового акту з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З приписів п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, у даному випадку виключення, що передбачені п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач є кредитором банку, а не вкладником, оскільки відповідно до ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "K-Trade LTD" є саме кредитором банку, вимоги якого у відповідності до змісту ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час дії тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" не задовольняються. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 23.12.2014р., від 18.02.2015р., від 13.01.2015р., від 15.01.2015р., від 18.02.2015р., від 29.04.2015р. Вищого господарського суду України по справах №910/9228/14, №910/9508/14, №910/13843/14, №915/913/14, №910/9229/14 та №910/5560/14 і постановах від 25.03.2015р. й 22.04.2015р. Верховного Суду України по справах №3-24гс15 та №363гс15.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.07.15

Суддя О.А.Грєхова