ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2015 р.Справа № 922/3759/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ,
до Житлово-будівельного кооперативу "Бородиновський", м. Харків,
про стягнення 17412,06 грн.
за участю представників:

позивача - Станішевський І.С. (дов.),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, ЖБК "Бородиновський", про стягнення інфляційних втрат у сумі 6061,10 грн., 3% річних у сумі 2165,53 грн., пені в сумі 9185,43 грн., що нараховані у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 13/2627-ТЕ-32 від 28.12.2012р. Позивач просить також покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений ухвалою суду, яка направлялась за місцем реєстрації відповідача, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, однак повернута поштою за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак відповідач своїми процесуальними правами щодо участі в судовому засіданні та надання відзиву на позов не скористався.

Суд вважає, що нез'явлення відповідача не перешкоджає розгляду справи, у зв'язку з чим справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом "Бородиновський" (відповідач, покупець) був укладений договір № 13/2627-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу (Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору постачальник зобов'язується передати покупцю в 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов Договору позивач поставив з січня по грудень 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 152800,71 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., 31.08.2013р., 30.09.2013р., 31.10.2013р., 24.01.2014р.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив повний розрахунок за отриманий протягом вищезазначеного періоду природний газ, однак оплати були здійснені несвоєчасно, що також підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача.

У зв'язку з цим, позивачем здійснено нарахування пені в сумі 9185,43 грн., інфляційних втрат у сумі 6061,10 грн., 3% річних у сумі 2165,53 грн., за кожний випадок несвоєчасної оплати, що підтверджується розрахунками позивача.

Згідно ст. 509 Цивільного зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Наведені норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Стосовно вимоги про стягнення пені суд зазначає, що пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов п. 6.1. Договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суд зазначає, що розрахунки заявлених сум зроблені позивачем з урахуванням часткових сплат, що здійснювались відповідачем, надані розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, не спростовані відповідачем, арифметично обчислення зроблені вірно.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно здійснювались оплати за отриманий природний газ від позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є нормативно та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Бородиновський" ( 61145, місто Харків, вул. Клочківська, 115, код 22684789) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 3% річних у розмірі 2165,53 грн., інфляційні втрати в розмірі 6061,10 грн., пеню в сумі 9185,43 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя В.О. Яризько