ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" липня 2015 р.Справа № 916/2560/15

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Гавриловій А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Скворцова О.В. (довіреність б/н від 18.09.2014р.),

від відповідача - Чернишева А. О. (довіреність № 22 від 12.03.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України"

до відповідача - державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт"

про стягнення 74 379,58 грн.,

встановив:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України" (ДП „АМПУ") в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" (ДП „Іллічівський морський торговельний порт") 74 379,58 грн., з яких: 9 948, 08 грн. - 3% річних, 64 431, 50 грн. - інфляційні нарахування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем досягнутих сторонами узгодженостей в рамках договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. щодо вчасного та повного розрахунку за користування в вересні - грудні 2013р. причалом № 2 на умовах сервітуту.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.06.2015р. порушено провадження у справі № 916/2560/15 за даним позовом, розгляд справи призначено на 15.07.2015р.

В судовому засіданні 15.07.2015р.

- представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 18047/15), згідно якого просив суд відмовити в задоволенні позову та припинити провадження по справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, зазначаючи, що спір між тими ж сторонами про той же предмет позову, а саме, про стягнення заборгованості за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. було вирішено ще 10.09.2014р. прийняттям Вищим господарським судом України постанови по справі № 916/944/14, якою залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2014р., якою, в свою чергу, залишено без змін рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/944/14

- представник позивача надав заперечення на відзив відповідача (вх. № 18048/15), згідно яких зазначив про хибність тверджень відповідача щодо наявності підстав для припинення провадження по справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.07.2015р. розгляд справи відкладено на 29.07.2015р. згідно ст.. 77 ГПК України.

17.07.2015р. від позивача надійшов розрахунок суми позовних вимог, який залучено до матеріалів справи (вх. № 18315/15).

В судовому засіданні 29.07.2015р.:

- представник позивача підтримував позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі;

- представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні та припинити провадження по справі.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст.80 ГПК України, суд залишив без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як встановлено судом, предметом спору по справі № 916/944/14 було стягнення суми основної заборгованості за договором майнового сервітуту № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., в той час як предметом спору по справі №916/2560/15 є стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків оплати сервітуту за договором майнового сервітуту 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р.

Отже, предмети спору по справам № 916/944/14 та № 916/2560/15 не є однаковими та, відповідно, відсутні підстави для припинення провадження по даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 29.07.2015р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, суд встановив наступне.

30.09.2013р. між ДП "АМПУ" (Власником) та ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (Сервітуарієм) укладено договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 641-0/101-П-ІЛФ-13 (Договір), відповідно до п. 1.1 якого Власник, на визначених договором умовах оплати, надає Сервітуарію право обмеженого користування належними Власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном), розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме причал № 2, довжиною 300 м.п., архівний номер паспорту 85104.

Відповідно до п.п.2.2., 2.3., Договору розрахована за формулою, визначеною п.2.1. цього Договору, плата за сервітут на причал № 2 за період дії договору складає 486 922,55 грн. (з ПДВ). Оплата сервітуту здійснюється Сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку Власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

П. 7.1 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його укладення, але регулює взаємовідносини між сторонами, починаючи з 21.08.2013р. у відповідності до ст.631 ЦК України. Договір діє до 31 грудня 2013 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

П. 7.7 Договору сторони узгодили, що всі права та обов`язки власника, які передбачені цим договором, виконуються Іллічівською філією державного підприємства „Адміністрація морських портів України"

На виконання умов договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 641-0/101-П-ІЛФ-13 позивачем відповідачу на підставі акту було передано на період з 21.08.2013р. по 30.09.2013р. право обмеженого користування гідротехнічними спорудами.

Позивач виконав у повному обсязі умови договору № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. та виставив відповідачу рахунки на загальну суму 486 922, 54 грн., а саме: № Пр/ 4441 від 30.09.2013р. на суму 150 103 , 93 грн., № Пр/ 9351 від 31.10.2013р. на суму 113 493, 23 грн., № ПР/9373 від 30.11.2013р. на суму 109 832, 15 грн., № ПР/ 12864 від 31.12.2013р. на суму 113 493,23 грн.

В зв`язку з невиконанням ДП "Іллічівський морський торговельний порт" зобов'язань по сплаті виставлених рахунків на загальну суму 486 922, 54 грн., ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами, в яких просило стягнути з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" заборгованість за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. в розмірі 486 922, 54 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/944/14 (суддя Власова С.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2014р., позов задоволено: стягнуто з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на користь ДП "АМПУ" в особі, якою є Іллічівська філія ДП „АМПУ" 486 922, 54 грн. та 9 738, 45 грн. - судового збору.

01.07.2014р. на примусове виконання рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/944/14 видано відповідний наказ.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/944/14 було виконано відповідачем в добровільному порядку 18.08.2014р., що підтверджується банківською випискою від 18.08.2014р., наявною в матеріалах справи.

Все вищеперелічене і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому він просить стягнути з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" 9 948, 08 грн. - 3% річних за період з 31.10.2013р. по 17.08.2014р. та 64 431, 50 грн. - інфляційних нарахувань за той же період.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

В рамках справи № 916/944/14 розглядались позовні вимоги за позовом ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ" щодо стягнення з ДП „Іллічівський морський торговельний порт" 486 922,54 грн. - заборгованості за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р., згідно виставлених рахунків: № Пр/ 4441 від 30.09.2013р. на суму 150 103 , 93 грн., № Пр/ 9351 від 31.10.2013р. на суму 113 493, 23 грн., № ПР/9373 від 30.11.2013р. на суму 109 832, 15 грн. та № ПР/ 12864 від 31.12.2013р. на суму 113 493,23 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/944/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2014р., позов задоволено: стягнуто з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на користь ДП "АМПУ" в особі, якою є Іллічівська філія ДП „АМПУ" 486 922, 54 грн. та 9 738, 45 грн. - судового збору.

В своїх рішеннях суди встановили факт виникнення між сторонами зобов'язань, зокрема, у позивача щодо надання відповідачу права обмеженого користування причалом № 2, розташованим в акваторії Іллічівського морського порту, а у відповідача - щодо внесення плати за сервітут. Також суди встановили порушення відповідачем вимог договору № 641-0/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. стосовно здійснення оплати виставлених позивачем рахунків на загальну суму 486 922,54 грн., а саме:

- № Пр/ 4441 від 30.09.2013р. на суму 150 103 , 93 грн.,

- № Пр/ 9351 від 31.10.2013р. на суму 113 493, 23 грн.,

- № ПР/9373 від 30.11.2013р. на суму 109 832, 15 грн.,

- № ПР/ 12864 від 31.12.2013р. на суму 113 493,23 грн.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, факти, встановлені в рамках справи № 916/944/14, не мають доводитись знов в рамках справи № 916/2560/15.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено матеріалами справи, відповідно до п. 2.3. договору № 641-О/101-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013р. оплата сервітуту здійснюється відповідачем щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку позивача.

Як з'ясовано судом, рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014р. по справі № 916/944/14 було виконано відповідачем в добровільному порядку 18.08.2014р., тобто оплата рахунків було здійснено з порушенням умов п. 2.3. договору.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунки позивача (вх. № 18315/15 від 17.07.2015р.) щодо сплати відповідачем 3% річних в сумі 9 948, 08 грн. - 3% річних та 64 431, 50 грн. - інфляційних нарахувань, нарахованих за прострочення оплати рахунків:

№ рахунку період3 % річних ( грн.)інфляційні нарахування (грн.)
4441 від 30.09.2013р. на суму 150 103, 93 грн.31.10.2013р. - 17.08.2014р. 3 590, 16 20 565, 5
9351 від 31.10.2013р. на суму 113 493, 23 грн.01.12.2013р. - 17.08.2014р. 2 425, 33 15 291, 93
9373 від 30.11.2013р. на суму 109 832, 15 грн.31.12.2013р. - 17.08.2014р. 2 076, 28 14 178, 61
12864 від 31.12.2013р. на суму 113 493,23 грн.31.01.2014р. - 17.08.2014р. 1 856, 31 14 395, 46
Всього 9 948, 08 64 431, 50
встановив відповідність цих розрахунків вимогам чинного законодавства та їх вірність.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача 9 948, 08 грн. - 3% річних та 64 431, 50 грн. - інфляційних нарахувань.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) 9 948 (дев'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім ) грн. 08 коп. - 3% річних, 64 431 (шістдесят чотири тисячі чотириста тридцять одна) грн. 50 коп. - інфляційних нарахувань та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 03 серпня 2015 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко