ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" липня 2015 р.Справа № 916/2267/15

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

До відповідача: Одеської міської ради

про визнання права власності

Суддя РОГА Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - згідно паспорту.

Від відповідача: Чернова Г.А. - згідно довіреності №62/исх-гс від 19.02.2015р.; Асташенкова О.І. - згідно довіреності №222/исх-гс від 11.06.2015р.

В судовому засіданні брали участь:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: Асташенкова О.І. - згідно довіреності №222/исх-гс від 11.06.2015р.

Суть спору: Позивач, Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради про визнання права власності на споруду кафе, магазину-бару, розташовану за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1.

Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд встановив:

Розпорядженням Ленінської райадміністрації виконкому Одеської міської ради від 20.08.2001р. №620 "Про затвердження протоколу засідання міжвідомчої комісії" №18 від 20.08.2001р. затверджено протокол засідання міжвідомчої комісії Ленінської райадміністрації м. Одеси №18 від 20.08.2001р. , вирішено затвердити проект будівництва продовольчого магазину і бару за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_2.

24 вересня 2001р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл за №304/01 на виконання будівельних робіт по будівництву магазину з баром за адресою: АДРЕСА_3.

Актом Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об'єкта в експлуатацію від 22 липня 2002р. прийнято в експлуатацію споруду кафе-магазину-бару загальною площею 125, 0 кв.м, за адресою : АДРЕСА_3.

Позивач зазначив, що зазначений Акт не був затверджений Суворовською районною адміністрацією у зв'язку із відсутністю документів щодо відведення земельної ділянки під зазначеним об'єктом нерухомості.

Згідно висновку Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 29.05.2007р. за №142/1074 , управління вважає за можливе надати ФОП ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_4 в довгострокову оренду, строком на 25 років, для експлуатації будівлі магазину-бару. Розроблений проект мав бути наданий до Управління . Кінцеві умови надання земельної ділянки визначаються Одеською міською радою. Строк дії висновку - 3 роки.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №767 від 24.06.2009р. запропоновано Одеській міській раді надати дозвіл ФОП ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,0480га, за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_5, для експлуатації будівлі магазину-бару.

Рішенням Одеської міської ради від 07.07.2009р. №4548-V надано дозвіл ФОП ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,0480га, за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_5, для експлуатації будівлі магазину-бару.

Згідно довідки Комунального підприємства „Право" від 05.08.2010р. за №327720/1 у адресному реєстрі м.Одеси зарезервовано адресу об'єкта нерухомого майна - будівлі кафе-магазину : АДРЕСА_6

Позивач у справі зазначає, що з метою оформлення свідоцтва про право власності на приміщення кафе-магазину-бару за адресою : АДРЕСА_3 , він звернувся до Одеської міської ради з листом від 04.05.2012р. Юридичний департамент Одеської міської ради своїм листом від 17 травня 2012р. №825-В/вих повідомив , що оформлення свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, відповідно до п.8.1 якого свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна оформлюються фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа , що посвідчує право на земельну ділянку, та документа , що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації , державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Серед наданих ФОП ОСОБА_1 документів буди відсутні документи , які б посвідчували право на земельну ділянку , на якій збудована будівля магазину-бару. Після надання зазначених документів питання щодо оформлення свідоцтва про право власності на не житлові будівлі кафе-магазину-бару за адресою : АДРЕСА_3 буде розглянуто повторно.

Згідно висновків Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області від 12.08.2013р. та 30.08.2013р. не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_1 для експлуатації будівлі магазину-бару, за адресою: АДРЕСА_7 , зокрема, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що оскільки будівництво магазину-бару було здійснено за його кошти , Одеською міською радою було неправомірно відмовлено ФОП ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення магазину-бару, що стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення кафе- магазину-бару, розташоване за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1.

Відповідач проти позову заперечує , посилаючись на те, відповідно до ст.. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно пункту 8.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002року № 7/5 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: - фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Отже, відмова юридичного департаменту Одеської міської ради у видані свідоцтва ґрунтувалася на вимогах законодавство, яке діяло на момент надання вищевказаної відмови.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, визнання права власності здійснюється господарським судом за наявності існуючого (яке виникло згідно з приписами законодавства) права власності на майно в межах спору власника з іншою особою про право на це майно. При цьому, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі. Судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів. Момент виникнення права не залежить від набрання рішенням суду законної сили, оскільки підставою для прийняття останнього є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов'язує виникнення права власності.

Відповідач також вважає, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України є оспорювання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Відповідно до ст.15 ,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів юридичної особи.

Як з тексту позовної заяви , підставою подачі позову позивач зазначив відмову Одеської міської ради в видачі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення магазину-бару, розташоване за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_8, що позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, та у зв'язку з чим просить суд визнати за ним право власності на зазначений об'єкт нерухомості. .

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього права, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування ст..392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого , окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Такої правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові по справі №5011-74/9393-2012 / 3-191 гс 14 від 23.12.2014р.

Крім того, відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.. 144 Господарського кодексу України майнові права суб'єктів господарювання виникають внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом.

За змістом частини першої та абзацу першого частини другої ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Частиною другою цієї ж статті передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" і Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 , що було чинним станом на дату виникнення спірних правовідносин, право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Згідно пункту 8.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: - фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Отже, орган , уповноважений здійснювати оформлення право власності та видавати свідоцтво про право власності, вчиняє відповідні дії тільки в межах чинного законодавства і не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, стосовно якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право, а відтак, не може бути стороною у справі . Такої думки дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 23.12.2014р. у справі №3-199гс14.

За таких обставин, позовна заява ФОП ОСОБА_1 є безпідставною, необґрунтованою , матеріалами справи не підтверджена, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності , керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане 04 серпня 2015р.

Суддя Н.В. Рога