РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 Справа №910/13334/14

Господарський суд міста Києва колегією суддів у складі головуючого судді Головіної К.І., суддів Нечай О.В., Марченко О.В., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово"

про стягнення 777 842,57 грн.

за участю представників:

від позивача :не з'явився
від відповідача:Охріменко О.О. - представник за довіреністю № 128 від 06.02.2015 р.
від третьої особи:Барибіна К.Б. - представник за довіреністю № 001/15 від 05.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (далі - ПАТ "Аграрний фонд") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - ПАТ "ДПЗКУ") про стягнення 777 842,57 грн.

Позов мотивовано тим, що перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області встановлено порушення з боку відповідача укладеного між сторонами договору складського зберігання № 75-05/13 від 01.11.2013 р., що виявилось у нестачі зерна, належного позивачу, внаслідок чого останньому завдано збитків на загальну суму 777 842,57 грн.

На підставі ст. 22 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України ПАТ "Аграрний фонд" просить стягнути з відповідача понесені збитки в сумі 777 842,57 грн.

Провадження за вказаною позовною заявою порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2014 р. (суддя Васильченко Т.В.)

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2015 р. до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово" (далі - ПрАТ "СК "Здорово".

У зв`язку з припиненням повноважень судді Васильченко Т.В. щодо здійснення правосуддя, справу було передано на повторний автоматичний розподіл, за результатами якого 27.04.2015 р. дана справа передана у провадження судді Головіної К.І.

У судове засідання представник позивача повторно не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Через канцелярію суду надав клопотання про заміну позивача у даній справі на його правонастпника - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово".

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що порушення умов договору зберігання з його боку відсутні, а тому вимоги позивача про стягнення збитків є безпідставними. Просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначених позивачем підстав, також заявив клопотання про заміну позивача правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Здорово".

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 01.11.2013 між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (зерновий склад) та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна № 75-05/13.

Відповідно до п. 1.1 договору поклажодавець за умовами цього договору зобов'язується передати, а зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури (далі - зерно) в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується складськими квитанціями та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним, як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ.

Згідно з п. 1.2 договору кількість та якість зерна, що передається поклажодавцем на зберігання, визначені в складських квитанціях на зерно, що видаються зерновим складом.

Відповідно до п. 1.4 договору зерно, що передається на зберігання зерновому складу згідно із цим договором є власністю поклажодавця. Зерновий склад не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися зерном поклажодавця, яке знаходиться у нього на зберіганні.

Згідно з п. 4.1.1 зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, яка відповідає вимогам державних стандартів. Забезпечити його належне зберігання у повному обсязі.

Відповідно до п. 6.2 договору розмір плати (тарифу) за надання послуг по зберіганню зерна становить 16,50 гривень за тонну на місяць з урахуванням ПДВ.

Пунктом 6.5 договору встановлено, що у разі невідповідності фактичної кількості зерна поклажодавця на зерновому складі кількості, що обліковується за даними поклажодавця, чи погіршення його якісних показників, що підтверджуються актом наявності, оплата послуг за зберігання зерна поклажодавцем не здійснюється до приведення кількості та якості зерна у відповідність до кількості та якості, зазначених у складських квитанціях.

Відповідно до п. 10.1 договору строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

У судовому засіданні встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив на зберігання ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" зерно у кількості 3 333 743 кг, що підтверджується складськими квитанціями № АУ № 704763 (п/н 174) від 16.01.2014; АУ № 704708 (п/н 119) від 20.11.2013 р.; АУ № 704762 (п/н 173) від 16.01.2014; АУ № 704767 (п/н 178) від 16.01.2014 р.; АУ № 704768 (п/н 179) від 16.01.2014; АУ № 704764 (п/н 175) від 16.01.2014 р.; № АУ № 704765 (п/н 176) від 16.01.2014 р.

Також судом встановлено, що 28.02.2014 р. між ПАТ "Аграрний фонд" (страхувальник) та ПрАТ "Страхова компанія "Здорово" (страховик) був укладений договір № 1404172 добровільного страхування майна, а саме - зерна, що передане страхувальником на зберігання зерновим складам, відповідно до якого страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та на умовах визначених цим договором (п. 1.1 договору).

12.06.2014 р. Державною інспекцією сільського господарства в Херсонській області була проведена перевірка стану зберігання і кількісно-якісного обліку зерна та продуктів його переробки на зерновому складі філії "Партизанський елеватор" ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", за наслідками якої була складена довідка № 02.03-10/52/02.

Як вбачається із вказаної довідки, в ході перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Херсонській області було встановлено нестачу зерна, що належить ПАТ "Аграрний фонд" в обсязі 479 623 кг., а саме: 72 367 кг. - жита 3 класу врожаю 2011 року; 64 288 кг. - пшениці 2 класу 2013 року врожаю; 267 953 кг. - пшениці 3 класу 2011 року врожаю; 38 759 кг. - пшениці 2 класу врожаю 2011 року; 11 379 кг. - пшениці 2 класу врожаю 2010 року; 24 877 кг. - пшениці 4 класу врожаю 2007 року.

Позивач звернувся до відповідача з даним позовом, оскільки вважає, що виявлені Державною інспекцією сільського господарства в Херсонській області збитки щодо нестачі зерна в обсязі 479 623 кг були спричинені відповідачем. Вказані збитки розраховані позивачем на підставі специфікацій за біржовим контрактом № 1290 АБ/1211 від 06.12.2013 р., укладеним між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд", а тому саме відповідач має їх відшкодувати у сумі 777 842,57 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як вже встановлено судом, ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" зобов'язалась прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчена складськими квитанціями та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним, як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору зерновий склад забезпечує знеособлене зберігання зерна за культурами, класами і роками врожаю.

Отже, умовами укладеного правочину сторони передбачили, що зернові культури передаються на зберігання відповідачу знеособлено, та їх можна розподілити лише за класами та роками врожаю, тобто ПАТ "ДПКЗУ" надавало послуги зі зберігання майна у кількісному та у якісному його вираженні, а не індивідуально визначеного майна. При цьому відповідач надавав послуги зі зберігання майна не тільки позивачу, а й іншим юридичним особам.

Таким чином, з огляду на такі обставини встановити, що зерно, яке виявлено як нестачу, належить саме ПАТ "Аграрний фонд", а не іншій особі, Держінспекція сільського господарства не мала можливості.

До того ж, як вбачається з наданої позивачем довідки Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області від 12.06.2014 р., цією довідкою зафіксовано лише факт нестачі зерна, однак, нею не встановлено, з яких причин виникла ця нестача, яким чином нестача зерна пов'язана з укладеним сторонами договором зберігання.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вказана довідка не є належним та допустимим доказом вини відповідача у нестачі зерна. Інших доказів, що свідчили б про винні дії ПАТ "ДПКЗУ", суду не надано.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до п. 4.1.3 договору зберігання зерновий склад зобов'язаний здійснити відпуск зерна поклажодавцю згідно з умовами цього договору в строки, вказані в дозволі поклажодавця.

Так, відповідно до п. 4.1.8 договору зерновий склад зобов'язаний повернути зерно за вимогою поклажодавця, строк зберігання триває до пред'явлення вимоги поклажодавцем (п. 10.1).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні заявки або вимоги про необхідність відвантаження зерна поклажодавцю - ПАТ "Аграрний фонд", тобто судом встановлено, що позивач не вимагав від відповідача виконання його обов'язку щодо повернення майна, як це передбачено договором.

Також у матеріалах справи відсутні акти наявності зерна, які складаються у разі невідповідності фактичній кількості зерна поклажодавця на зерновому складі кількості, що обліковується за даними поклажодавця, чи погіршення його якісних показників, як це передбачено п. 6.5 договору, а також докази відмови позивача від оплати послуг зберігання у такому випадку.

Судом встановлено, що у подальшому - 27.06.2014 р. позивач звернувся до страховика ПрАТ "Страхова компанія "Здорово" із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку - недостачі застрахованого майна (зерна), посилаючись на довідку інспекції сільського господарства в Херсонській області від 12.06.2014 р. № 02.03-10/52/02.

На підставі страхових актів № 1404172/1/Д, № 1404172/4/5, № 1404172/4/3/Д, № 1404172/4/Д, № 1404172/4/Д, № 1404172/4/4/Д, № 1404172/01 від 28.08.2014 р., № 1404172/4/3/К1 від 07.10.2014 р., розпоряджень № 1404172/1/Д, № 1404172/4/5, № 1404172/4/3/Д, № 1404172/4/Д, № 1404172/4/2/Д, № 1404172/4/4/Д, № 1404172/01 від 28.08.2014 р., № 1404172/4/3/К1 від 07.10.2014 р., а також розрахунків страхового відшкодування від 28.08.2014 р. та 07.10.2014 р. ПрАТ "Страхова компанія "Здорово" виплатило позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 777 842,57 грн., про що свідчать платіжні доручення № 1407 від 02.09.2014 р., № 1631 від 07.10.2014 р.

Таким чином, ПрАТ "Страхова компанія "Здорово" виплатило позивачу страхове відшкодування на суму 777 842,57 грн., у зв'язку з настанням страхового випадку.

Зазначену суму позивач вважає збитками, що завдані йому відповідачем у зв'язку з невиконанням ним договору зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 225 ГК України передбачено, що право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Як вже зазначалось судом, умови договору № 75-05/13 від 01.11.2013 р. з надання послуг зі зберігання відповідачем були виконані, при цьому порушень договору зберігання з боку ПАТ "ДПКЗУ" чи його вини судом не встановлено, так само як не встановлено причинного зв'язку між діями відповідача та нестачею зерна, вказаного в довідці Інспекції сільського господарства.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку про відсутність складу цивільного правопорушення, на яке вказував позивач, а, отже, підстав для задоволення позову у суду немає.

Також розглянувши клопотання позивача про залучення ПрАТ "Страхова компанія "Здорово" в якості належного позивача, суд відмовив у його задоволенні, оскільки третя особа у справі не є правонаступником позивача у розумінні чинного цивільного законодавства, а факт виплати страхового відшкодування на користь ПАТ "Аграрний фонд" у сумі 777 842,57 грн. свідчить про наявність інших правових відносин між третьою особою та позивачем, що виникли на підставі договору добровільного страхування, а не з договору складського зберігання. За таких обставин зміна позивача у справі неможлива, оскільки зміняться обґрунтування, підстави, предмет позову, а також суть позовних вимог, що є неприпустимим. При цьому колегія суддів вважає, що ПрАТ "Страхова компанія "Здорово" не позбавлена можливості звернутись до суду з окремим позовом до відповідача.

Отже, враховуючи викладене, а також встановлені обставини у справі, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "Аграрний фонд" задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 35, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" про стягнення 777 842,57 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 27 липня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 03 серпня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Головуючий суддя Головіна К.І.

Судді Нечай О.В.

Марченко О.В.