ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015 р. Справа№ 914/1986/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Оболонь», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія», м. Львів

про стягнення 511 041 грн. 09 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Залицайло М.С.

Представники:

від позивача: Сергієнко А.В., представник (довіреність №9/0/25-15 від 29.01.2015 р.);

від відповідача: не з'явився

Товариство Публічного акціонерного товариства «Оболонь», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія», м. Львів про стягнення 511 041 грн. 09 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 19.06.2015р. призначив розгляд справи на 06.07.2015 р. Ухвалою від 06.07.2015 р. розгляд справи було відкладено на 20.07.2015 р.

Представнику роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. З приводу заявленого позову пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), на виконання умов якого відповідачу надано кошти в сумі 500 000 грн. 00 коп. Відповідач зобов'язувався повернути суму позики через 182 календарних дні з моменту перерахування коштів позивачем, а саме - 02.06.2015 р. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконав, станом на дату подання позову до суду заборгованість становить 500 000 грн. 00 коп. За порушення строків повернення позики, відповідачу нараховано 3% річних в розмірі 287 грн. 67 коп., пеню в розмірі 5753грн. 42 коп., штраф в розмірі 5 000 грн. 00 коп. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 511 041 грн. 09 коп. та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду від 19.06.2015 р. не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

26 листопада 2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Оболонь (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія» (позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики).

За цим договором позикодавець (позивач) надає позичальнику (відповідачу) грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі, передбаченому в п. 2.1. договору, а позичальник зобов'язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1. договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 1 000 000 грн. 00 коп.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 500 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №80 від 02.12.2014 р. та випискою з банківського рахунку від 02.12.2014 р.

Відповідно до п. 2.5. договору поворотна фінансова допомога вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту перерахування коштів на розрахунковий рахунок, що підтверджує виписка з банку.

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на термін 182 календарних дні з моменту, зазначеного в п. 2.3. договору.

З огляду на те, що кошти в сумі 500 000 грн. 00 коп. було перераховано позивачем відповідачу 02.12.2014 р., вказана сума коштів підлягала до повернення 02.06.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивача відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо повернення суми позики не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 500 000 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 5.2. договору, при порушенні позичальником строку повернення поворотної фінансової допомоги передбаченого п. 2.6. договору, позичальник повинен сплатити на користь позикодавця неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми фактично неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення.

Згідно п. 5.3. договору, за порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених п. 2.4.3., 4.2. - 4.3. договору, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 5 000 грн. за кожен факт невиконання (неналежного виконання) буд-якого та кожного із зазначених зобов'язань.

Пунктом 2.4.3. договору передбачено, що позичальник не пізніше 2 календарних днів із моменту використання коштів, отриманих в якості поворотної фінансової допомоги, зобов'язаний надати позикодавцю належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують використання поворотної фінансової допомоги відповідно до цілей, зазначених у договорі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано 5 753 грн. 42 коп. пені, 5 000 грн. 00 коп. штрафу за порушення вимог, встановлених п. 2.4.3. договору, 287 грн. 67 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення повністю.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати (судовий збір) відповідно до вимог ст. 49 ГПК України суд покладає на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дистрибюційна компанія», м. Львів, проспект Шевченка, буд. 7, офіс 11 (ідентифікаційний код 38853451) на користь Публічного акціонерного товариства «Оболонь», м. Київ, вул. Богатирська, 3 (ідентифікаційний код 05391057) борг в розмірі 500 000 грн. 00 коп., 5 753 грн. 42 коп. пені, 5 000 грн. 00коп. штрафу за порушення вимог, встановлених п. 2.4.3. договору, 287 грн. 67коп. 3% річних, 10 220 грн. 82 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 20.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.