ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" липня 2015 р.Справа № 916/2443/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" (Одеська обл., Котовський р-н, с. Чубівка);

До відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" (Одеська обл., Красноокнянський р-н, с. Гавиноси);

про спонукання до виконання мирової угоди.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: Осокіна Н.В. (за довіреністю).

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" (далі - Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про спонукання до виконання мирової угоди до Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" (далі - Відповідач) про стягнення товару у вигляді 900 тон пшениці 3-го класу на суму 900000,00 грн.

15 липня 2015 року позивач звернувся до суду із клопотанням б/н від 14.07.2015р. (вх. ГСОО №17979/15), у якому, зокрема, уточнює позовні вимоги та просить суд зобов'язати відповідача передати на користь позивача товар у вигляді пшениці 3-го класі 900 тон на суму 900000,00 грн. Суд розглядає справу в редакції зазначених позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань згідно укладеної між ними та затвердженої господарським судом мирової угоди ухвалою суду від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14. Так, позивач зазначає, що відповідачем лише частково виконано умови мирової угоди та сплачено заборгованість у розмірі246089,35 грн., проте, зобов'язання щодо передачі товару у вигляді 900 тон пшениці 3-го класу - не виконані.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином шляхом надсилання ухвали суду на адресу реєстрації, про поважність причин відсутності не повідомив, витребувані документи не надав, у зв'язку з чим, справа розглядається на підставі ст. 75 ГПК України за наявними документами.

У судовому засіданні від 24.07.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

12 серпня 2014 року ухвалою господарського суду Одеської області суддею Демешеним О.А. затверджено мирову угоду у справі №916/2559/14, укладену між Стягувачем (позивач) - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів" та Боржником (відповідач) - Приватне сільськогосподарське підприємство „КОЛОС" на наступних умовах:

„МИРОВА УГОДА

по справі № 916/2559/14

с. Чубівка „14" липня 2014 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Чубівський комбінат хлібопродуктів", що є позивачем у справі № 916/2559/14, яка розглядається господарським судом Одеської області, в особі директора Петрікан Є.В., що діє на підставі статуту,

та Приватне сільськогосподарське підприємство „Колос", що є відповідачем у справі № 916/2559/14, яка розглядається господарським судом Одеської області, в особі директора Будігай П.Н., що діє на підставі статуту, домовились про укладення мирової угоди на стадії судового розгляду справи № 916/2559/14 господарським судом Одеської області на зазначених умовах:

1) Позивач погоджується з метою мирного врегулювання спору прийняти від відповідача товар у вигляді 900 тон (дев'ятсот тон) пшениці 3-го класу, а також грошові кошти в сумі 246 089,35 грн. (двісті сорок шість тисяч вісімдесят дев'ять грн., 35 коп.), які складаються з:

Пшениця 3-го класу в заліковій вазі 900 тон (дев'ятсот тон.) з показниками якості: вологість -13%; сміттєва домішка до 2%.

- 130 980,82 грн. ( сто тридцять тисяч дев'ятсот вісімдесят грн. 82 коп.) - пені;

- 90 000,00 грн. (дев'яносто тисяч грн.) - штрафу;

- 25 108,53 грн. (двадцять п'ять тисяч сто вісім грн. 53 коп.) - судового збору.

2) Відповідач з метою мирного врегулювання спору зобов'язується передати товар у вигляді 900 тон (дев'ятсот тон) пшениці 3-го класу, а також грошові кошти в сумі 246

089,35 грн. (двісті сорок шість тисяч вісімдесят дев'ять грн., 35 коп.), у строк до 01 жовтня 2014 року.

3) Від стягнення суми різниці між позовною заявою та мировою угодою, стосовно пені в сумі 72 195,38 (сімдесят дві тисячі сто дев'яносто п'ять грн., 38 коп.) та штрафу в сумі 810 000,00 (вісімсот десять тисяч грн., 00 коп.) позивач відмовляється.

4) Дана мирова угода набуває чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для позивача та відповідача.

5) Дана мирова угода укладена у трьох примірниках: один примірник залишається в матеріалах справи №. 916/2559/14, другий примірник залишається у позивача, третій примірник залишається у відповідача.

ПОЗИВАЧ ВІДПОВІДАЧ

Директор Директор

ТОВ „Чубівський КХП" ПСП „Колос"

(підпис) Петрікан Є.В. (підпис) Будігай П.М."

Згідно із приписами абз.9 п.3.19 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: (абз.9 п.п.3.19 п.3 із змінами, внесеними згідно з постановою Вищого господарського суду від 17.12.2013 р. №13) якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ст.18 Закону України „Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні п.2 ч.2 ст.17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст.18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди. (абз.11 п.п.3.19 п.3 зі змінами, внесеними згідно з постановою ВГСУ від 17.12.2013 р. №13).

Як вбачається з тексту ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди та припинення провадження по справі №916/2559/14, в ній (в ухвалі) не міститься заходів виконання рішення, що передбачено ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження".

Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останнім лише частково виконано умови мирової угоди, а саме сплачено вищевказану визнану заборгованість у розмірі 246089,35 грн. Позивачем у даній позовній заяві вимоги щодо спонукання відповідача до виконання мирової угоди в частині стягнення 246089,35 грн. не заявлені.

Таким чином, за вказаною мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2014р. у справі №916/2559/14 відповідач не передав товар у вигляді 900 тон пшениці 3-го класу, тоді як зобов'язався це зробити у строк до 01.10.2014р. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом.

Між тим за приписами ст. 78 ГПК України умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Між тим за своєю правовою суттю мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, узгоджених сторонами. Сама мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнув згоди між собою, припиняють спір. Мирова угода заснована на взаємовигідних умовах для обох сторін, і, як правило, вона виконується добровільно. В іншому випадку мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Таким чином, виконання мирової угоди, яка затверджена ухвалою суду, врегульовано нормами процесуального права, у зв'язку з чим у сторін при укладенні такої угоди та у разі її затвердження судом виникають не цивільні або господарські права і обов'язки, а господарсько-процесуальні права і обов'язки, зокрема, право на пред'явлення ухвали до виконання.

Ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди являється судовим актом, для якого передбачений особливий порядок його виконання.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закон України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюють на підставах, у спосіб та межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення ч.ч. 1, 2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" визначають, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази.

Відповідно до абз. 1, 5, 6 п.3.19. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК України). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК України). Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (п.7 ч.1 ст. 80 ГПК України), а також вирішується питання про розподіл між сторонами судових витрат. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Згідно абз. 8 п. 3.19 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

Так, судом встановлено, що в ухвалі господарського суду Одеської області від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14 про затвердження мирової угоди, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" та Приватним сільськогосподарським підприємством "Колос", не вказано заходи примусового виконання рішення, що передбачено ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження". Однак, з врахуванням того, що мирова угода за своєю правовою природою покликана на мирне врегулювання відносин сторін за взаємною згодою, ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди не може містити положень щодо заходів примусу, оскільки на стадії затвердження мирової угоди не можна заздалегідь встановити, в якій саме частині боржник відмовиться чи зволікатиме з її виконанням, у передбачені нею строки.

Таким чином, положення Закону України "Про виконавче провадження" передбачають порядок виконання судових рішень у порядку примусу, тоді як мирова угода, затверджена судом, у першу чергу спрямована на добровільне її виконання, отже ухвала про її затвердження, як було зазначено вище, може не відповідати ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", але у випадку невиконання стороною умов такої мирової угоди, заінтересована сторона не позбавлена права звернутись до господарського суду із відповідною позовною заявою про спонукання відповідача до її виконання.

Положеннями ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. (ст. 15 ЦК України).

Частина 1 статті 55 Конституції України містить імперативний припис, згідно якої кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

З врахуванням наведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно укладеної між сторонами спору мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14, у сторін по справі виникли певні зобов'язання, зокрема, у відповідача - щодо погашення заборгованості та передачі товару в порядку та у строк, визначені в ухвалі суду.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, суд вважає, що право позивача на примусове виконання ухвали суду від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14 про затвердження мирової угоди, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" та Приватним сільськогосподарським підприємством "Колос" до вирішення спору по суті, може бути реалізовано в межах окремого позовного провадження, саме за рахунок зобов'язання відповідача виконати умови мирової угоди в частині зобов'язання передати товар у вигляді пшениці 3-го класу 900 тон, з огляду на відсутність можливості у позивача захистити порушене право у спосіб, встановлений для виконання ухвали про затвердження мирової угоди у примусовому порядку за невідповідності цієї ухвали вимогам, що пред'являються до виконавчого документа згідно із положеннями Закону України „Про виконавче провадження".

За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про зобов'язання відповідача виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14, в частині щодо передачі товару у вигляді пшениці 3-го класу 900 тон.

Щодо вимог позивача про передачу товару у вигляді пшениці 3-го класу 900 тон саме на суму 900000,00 грн. суд зазначає, що ухвалою господарського суду Одеської області про затвердження між сторонами мирової угоди від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14 сторони, між іншими, визначили, що відповідач зобов'язався передати товар у вигляді 900 тон пшениці 3-го класу без зазначення його грошового еквівалента. Відтак, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про зобов'язання відповідача передати товар у вигляді пшениці 3-го класу 900 тон саме на суму 900000,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані, частково підтверджені матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" про спонукання до виконання мирової угоди - задовольнити частково.

2. Зобов'язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Колос" (67912, Одеська обл., Красноокнянський р-н, с. Гавиноси, ) виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 12.08.2014р. по справі №916/2559/14, та передати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" (66362, Одеська обл., Котовський р-н, с. Чубівка, ) товар у вигляді пшениці 3-го класу - 900 тон.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос" (67912, Одеська обл., Красноокнянський р-н, с. Гавиноси, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чубівський комбінат хлібопродуктів" (66362, Одеська обл., Котовський р-н, с. Чубівка, ) судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча вісімнадцять) грн. 00 коп.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 29 липня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков