РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015Справа №910/11074/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про стягнення 80 666,05 грн. та 667,75 євро

за участю представників:

від позивача:Лабик Р.Р.- представник за довіреністю б/н від 04.06.2015 р.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про 80 666,05 грн. та 667,75 євро.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на розрахунково-касове обслуговування № 315 від 09.07.2013 р. в частині своєчасного здійснення розрахунково-касових операцій за платіжними дорученнями № 6 від 05.02.2015 р., № 7 від 09.02.2015 р., № 8 від 09.02.2015 р., № 11 від 09.02.2015 р., № 13 від 27.02.2015 р., № 14 від 03.03.2015 р., 3 021 від 04.03.2015 р., внаслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" було позбавлено можливості перерахувати кошти за призначенням платежу на рахунки, вказані у цих платіжних дорученнях.

У позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" стягнути грошові кошти, які знаходяться на рахунках у відповідача у сумі 80 666,05 грн. та 667,75 євро., з яких: 62 365,11 грн. та 667,75 євро - основної заборгованості, 5 517,36 грн. - пені, 12 330,10 грн. - інфляційного збільшення суми боргу, 453,48 грн. - 3 % річних.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд без його участі до суду не подав. Позиція відповідача з приводу заявленого позову суду невідома.

За таких обставин суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 09.07.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" (клієнт) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" (банк) був укладений договір на розрахунково-касове обслуговування № 315 (далі - договір).

Згідно з п 1.1 договору банк відкриває клієнту поточні рахунки у національній валюті № 2600.0.000647901 та в іноземній валюті № 2600.9.000647902 та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування, а клієнт зобов'язується оплачувати послуги банку відповідно до тарифів банку на розрахунково-касове обслуговування рахунків в порядку і на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору банк здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунків в операційний день банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання банком грошових коштів з рахунку здійснюється за дорученням клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 3.3.2 договору банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунків та виконувати за дорученням клієнта розрахункові, касові та інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між банком і клієнтом.

Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування рахунків у визначений до 16-00 год. робочий час крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів (п. 3.3.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє протягом невизначеного строку (п. 8.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що на виконання вказаного договору банк відкрив клієнту (позивачу) банківські рахунки у національній валюті № 2600.0.000647901 та в іноземній валюті № 2600.9.000647902, які у подальшому були змінені на рахунки № 7901 та № 7902 відповідно.

05.02.2015 р., 09.02.2015 р., 27.02.2015 р., 03.03.2015 р., 04.03.2015 р. позивач звернувся до відповідача щодо виконання платіжних дорученнь №№ 6, 7, 8, 11, 13, 14 на загальну суму 69 401,00 грн. та № 021 на суму 667,75 євро, однак відповідач свої зобов'язання за договором не виконав належним чином, а саме - не провів розрахункові операції на підставі даних платіжних доручень на вказані суми.

02.03.2015 р. та 05.03.2015 р. позивач звернувся до банку з вимогами № 25 та № 32 щодо виконання платіжних доручень № 6 від 05.02.2015 р., № 7 від 09.02.2015 р., № 8 від 09.02.2015 р., № 11 від 09.02.2015 р., № 13 від 27.02.2015 р., № 14 від 03.03.2015 р., 3 021 від 04.03.2015 р. на загальну суму 69 401,00 грн. та 667,75 євро.

Також 05.03.2015 р. позивач звернувся до банку з заявою № 32 про розірвання договору на розрахунково-касове обслуговування № 315 від 09.07.2013 р. та закриття поточних рахунків клієнта у національній та іноземній валютах № 7901 та № 7902.

У відповідь на вказані вимоги листом № 9-326000 від 18.03.2015 р. банк повідомив позивача про свою готовність надалі співпрацювати з позивачем.

Зазначені фактичні обставини у справі встановлені судом та позивачем не заперечувались.

Частиною 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 5 статті 341 Господарського кодексу України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до п. 8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Аналогічні положення містяться у п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22.

Відповідно до вимог статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи банківських виписок на поточному рахунку позивача у національній валюті № 7901 наявні грошові кошти у сумі 62 365,11 грн., а у іноземній валюті № 7902 - 667,75 євро.

Відповідач, доказів виконання зобов'язання за договором на розрахунково-касове обслуговування № 315 від 09.07.2013 р. в частині виконання платіжних доручень № 6 від 05.02.2015 р., № 7 від 09.02.2015 р., № 8 від 09.02.2015 р., № 11 від 09.02.2015 р., № 13 від 27.02.2015 р., № 14 від 03.03.2015 р., 3 021 від 04.03.2015 р. суду не надав.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-145-цс/14 від 24.09.2014 р., якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вже зазначалось, договором сторони погодили проводити розрахунки на поточному рахунку № 7902 у євро.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт звернення позивача з платіжними вимогми про перерахування коштів, а також те, що на розрахункових рахунках позивача у банку № 7901 та № 7902 наявні грошові кошти, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 62 365,11 грн. та 667,75 євро підлягає задоволенню.

Також позивач посилаючись на ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" пеню за невиконання платіжних доручень у сумі 5 517,36 грн. за період з 06.02.2015 р. по 22.04.2015 р.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Відповідно до п. 5.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14 вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню 5 517,36 грн. пені за період з 06.02.2015 р. по 22.04.2015 р., тобто у заявленій позивачем сумі.

Також позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" 12 330,10 грн. - інфляційного збільшення суми боргу та 453,48 грн. - 3 % річних за період з 06.02.2015 р. по 22.04.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення боргу в сумі 12 330,10 грн. та 3 % річних у сумі 453,48 грн. за період з 06.02.2015 р. по 22.04.2015 р., що відповідає розрахункам позивача.

Згідно з ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому суд враховує положення частини 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається, зокрема у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" за змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено майнову вимогу, судовий збір за подання яких складає - 1 931,64 грн., проте судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 1 978,82 грн., тобто більшому, ніж передбачено п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним повернути позивачу надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 47,18 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про 80 666,05 грн. та 667,75 євро задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" (77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Пилипа Орлика, буд. 2 А, ідентифікаційний код 22176001) суму заборгованості на поточному рахунку № 7901 у сумі 62 365 (шістдесят дві тисячі триста шістдесят п'ять) грн. 11 коп., на поточному рахунку № 7902 у сумі 667 (шістсот шістдесят сім) євро 75 євроцентів, пеню у сумі 5 517 (п'ять тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 36 коп., інфляційні втрати у сумі 12 330 (дванадцять тисяч триста тридцять) грн. 00 коп., 3 % річних у сумі 453 (чотириста п'ятдесят три) грн. 48 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, ідентифікаційний код 09807856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" (77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Пилипа Орлика, буд. 2 А, ідентифікаційний код 22176001) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 931 (одну тисячу дев'ятсот тридцять одну) грн. 64 коп.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Миро-Марк" (77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Пилипа Орлика, буд. 2 А, ідентифікаційний код 22176001) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 47 (сорок сім) грн. 18 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 23 липня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 30 липня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна