РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/13874/15

За позовом Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.04.2015 р. № 52/01-р/к у справі № 18-01/02.15 недійсним

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Случак О.О. за довіреністю б/н від 23.04.2013

від відповідача: Клюсова Т.М. за довіреністю № 1 від 05.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.04.2015 р. № 52/01-р/к у справі № 18-01/02.15 "Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення № 52/01-р/к).

Позовні вимоги мотивовано тим, що Рішення № 52/01-р/к, яким визнано, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (далі -Товариство) вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Товариства, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку, є незаконним, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є підставою для визнання Рішення № 52/01-р/к недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 було порушено провадження у справі № 910/13874/15 та призначено її до розгляду на 06.07.2015 о 11:50 год.

02.07.2015 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 04.06.2015, а саме: копією Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, копією свідоцтва № 452903 про державну реєстрацію юридичної особи позивача та копією довідки АБ № 693871 з ЄДРПОУ стосовно позивача. Крім того, у наведеному супровідному листі повідомлено, що крім зазначеної справи у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарські спори, відсутні справи між тими ж сторонами, про той же предмет і тих же підстав, а також відсутні рішення цих органів з такого спору.

В судове засідання, призначене на 06.07.2015, з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 06.07.2015 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 04.06.2015, а саме: копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача станом на 11.06.2015, копій постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2012 та постанови Вищого господарського суду України від 21.08.2012 у справі № 59/221, копії постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2011 у справі № 2а-4722/10/2670, копій договорів про надання послуг № 56 ж/Зв 59-09 від 15.05.2009, № 36 ж/Зв 59-10 від 11.02.2010, № 267 ж/Зв 59-08 від 30.10.2008, власного письмового підтвердження про відсутність спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 06.07.2015 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову з огляду на безпідставність доводів позивача стосовно неправомірності визначення Відділенням монопольного (домінуючого) становища Товариства на ринку послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та стосовно відсутності з боку Товариства порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Відзив разом з доданими до нього документами залучено до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 06.07.2015 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 06.07.2015 представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 06.07.2015 в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 06.07.2015 суд оголосив перерву до 27.07.2015 о 14:00 год.

В судове засідання, призначене на 27.07.2015, з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 27.07.2015 позовну вимогу про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.04.2015 р. № 52/01-р/к у справі № 18-01/02.15 "Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" підтримав у повному обсязі.

Водночас, представник позивача зазначив, що викладена у п. 2 прохальної частини позовної заяви вимога про зупинення виконання оскаржуваного рішення є відповідним клопотанням позивача, а не позовною вимогою.

Розглянувши у судовому засіданні 27.07.2015 вищенаведене клопотання позивача, суд відмовив в його задоволенні з огляду на таке.

Як встановлено у ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, накладення штрафу тощо.

При цьому згідно з ч. 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п'ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

З огляду на те, що відповідачем було прийнято спірне рішення про визнання позивача таким, що займав монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг, а також зловживання ним своїм монопольним (домінуючим) становищем, у зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накладено відповідний штраф, то за відсутності визначення іншого, оскарження такого рішення до суду передбачає автоматичне зупинення його дії на час розгляду справи, а отже підстав для повторного зупинення дії рішення немає.

Представник позивача в судовому засіданні 27.07.2015 надав усні пояснення по суті позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.07.2015 проти задоволення позову повністю заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.07.2015 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 адміністративною колегією Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) прийнято Рішення № 52/01-р/к у справі № 18-01/02.15, яким:

- визнано, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю протягом періоду з 01.01.2011 по 31.01.2015 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Товариства, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього не було жодного конкурента (пункт 1 резолютивної частини);

- визнано дії Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю, які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир у будинку № 59 по вул. Звіринецькій плати за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за тарифом, який не затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) для Будинку, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Товариства, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку (пункт 2 резолютивної частини);

- за вчинене порушення відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладено на Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю штраф у розмірі 68000 грн. (пункт 3 резолютивної частини);

- зобов'язано Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом здійснення нарахування власникам (наймачам) квартир у будинку по вул. Звіринецькій, 59, м. Київ плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за тарифом, розмір якого затверджено (погоджено) відповідними розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (пункт 4 резолютивної частини).

Позивач, не погоджуючись з Рішенням № 52/01-р/к, вважає його незаконним, оскільки воно прийняте Відділенням з порушенням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням АМК України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (далі - Методика), з порушенням ст.ст. 4, 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" неповно з'ясовано обставини справи, не доведено факту зайняття позивачем монопольного становища на ринку надання житлово-комунальних послуг із часткою 100%, а також ознак зловживання позивачем монопольним становищем, передбачених статтею 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а відтак, відсутні і підстави для накладення на позивача штрафу у розмірі 68000,00 грн.

Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні відповідач не дослідив всі чинники визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку, зокрема, не дослідив наявність на ринку інших суб'єктів господарювання, які можуть надавати аналогічні послуги, неправильно визначив територіальні (географічні) межі ринку товару (послуг), оскільки сфера обороту товару не може обмежуватись та бути однією юридичною особою, в тому числі й територією будинків, що знаходяться на балансі позивача. При цьому позивач стверджує, що Методика не передбачає можливості обмежувати ринок товару межами однієї юридичної особи, при наявності на такому ринку інших суб'єктів господарювання, що можуть надавати аналогічні послуги.

Позивач також вважає, що з його боку відсутнє порушення законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки з власниками квартир у спірному будинку було погоджено та підписано договори про надання житлово-комунальних та інших послуг, які підготовлені позивачем на основі типових договорів, затверджених постановою КМУ від 20.05.2009 № 529 та постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Згідно наведених договорів власники квартир у спірному будинку добровільно оплачують вартість всіх послуг по утриманню та обслуговуванню будинку та прибудинкової території (плата нараховується виходячи із середньої собівартості наданих послуг, на рівні економічно-обгрунтованих витрат відповідача), при цьому позивач стверджує, що ним не було порушено Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, так як наведеним Порядком не вказано прямої заборони на оплатне надання додаткових послуг та дія вказаного Порядку не поширюється на договірні правовідносини щодо погодженого надання додаткових послуг, які відносяться до третьої групи (ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" поділяє житлово-комунальні послуги на три групи залежно від порядку затвердження на них цін/тарифів, зокрема, друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначається виключно за договором (домовленістю сторін)).

Крім того позивач зазначає, що Відділення не мало повноважень на здійснення перевірки Товариства без відповідного дозволу Кабінету Міністрів України, а тому дії Відділення у вигляді розгляду справи № 18-01/02.15 позивач вважає неправомірними та такими, що є втручанням в господарську діяльність позивача.

За таких обставин позивач просить суд визнати недійсним Рішення № 52/01-р/к.

Відповідач проти позову заперечує з підстав його необґрунтованості, вважає Рішення № 52/01-р/к законним, обгрунтованим та таким, що повністю відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України (п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 15)).

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини 1 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України (ч. 7 ст. 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до абз. 1, 3 п. 1 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 № 32, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 30.03.2001 за № 129/5482 (далі - Положення про територіальне відділення АМК), територіальне відділення Антимонопольного комітету України є органом у системі органів Антимонопольного комітету України (надалі - Комітет), утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет Законом України "Про Антимонопольний комітет України", іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції. Відділення у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", іншими нормативно-правовими актами України, цим Положенням, рішеннями Комітету, наказами Голови Комітету.

Пунктом 11 Положення про територіальне відділення АМК передбачено, що діяльність щодо виявлення, попередження та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції здійснюється територіальним відділенням з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України, а також Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що затверджуються Комітетом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для початку розгляду органами Антимонопольного комітету України справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за: заявами суб'єктів господарювання, громадян, об'єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції; поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу тощо.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним Рішення № 52/01-р/к в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" для оскарження рішень Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначені підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, а саме:

неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно частини другої вищенаведеної статті, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи № 18-01/02.15 та підтверджується матеріалами судової справи № 910/13874/15, Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю є юридичною особою, зареєстрованою Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 10.04.1997 р., має самостійний баланс, печатку зі своїм найменуванням, емблему. Товариство здійснює свою діяльність як суб'єкт господарювання згідно з чинним законодавством та статутом (у новій редакції), станом на час прийняття оскаржуваного рішення затвердженим рішенням загальних зборів учасників (протокол від 12.02.2010 № 96) та зареєстрованим Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією 16.02.2010.

Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою є суб'єктом господарювання у розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідно до акту від 27.07.2008 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, Товариство прийняло житловий будинок по вул. Звіринецькій, 59 у м. Києві на обслуговування та в експлуатацію

В оскаржуваному Рішенні № 52/01-р/к міститься висновок про те, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю протягом періоду з 01.01.2011 по 31.01.2015 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Товариства, з часткою 100%, оскільки на цьому ринку у нього не було жодного конкурента.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо, зокрема, на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (частина 2 наведеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Суд враховує, що згідно пункту 15 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 визначено, що у вирішенні спірних питань, пов'язаних з визначенням органами Антимонопольного комітету України монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на певних ринках товарів, господарським судам слід мати на увазі, зокрема, таке:

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища (підпункт 15.1 пункту 15).

Обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції (підпункт 15.4 пункту 15).

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку (підпункт 15.5 пункту 15).

Згідно п. 2.1 Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії:

2.1.1. встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання;

2.2.2. складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи;

2.2.3. складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп);

2.1.4. визначення товарних меж ринку;

2.1.5. визначення територіальних (географічних) меж ринку;

2.1.6. встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку;

2.1.7. визначення обсягів товару, який обертається на ринку;

2.1.8. розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;

2.1.9. складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

2.1.10. визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;

2.1.11. встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Отже, п. 2.1 Методики містить перелік можливих дій для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, що за своїм характером є диспозитивною нормою. Означений перелік дій застосовується залежно від конкретного предмету розглядуваних порушень законодавства про захист економічної конкуренції, а також залежно від фактичних обставин, зокрема, особливостей товару, структури ринку тощо.

Так, відповідно до п. 2.2 Методики, етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення можуть змінюватись залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Під час розгляду справи № 18-01/02.18, у відповідності до вимог Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Закону України "Про захист економічної конкуренції", Методики Відділенням проведено дослідження становища на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Фірми "Т.М.М. " - товариства з обмеженою відповідальністю, та встановлено таке.

Об'єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю, що надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні (експлуатації) Товариства.

Товарними межами ринку визначено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні (експлуатації) Товариства.

Споживачами послуг є власники (наймачі) квартир в будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні (експлуатації) Товариства.

Територіальними (географічними) межами ринку є територія міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Товариства.

Часовими межами ринку визначено період з 01.01.2011 по 31.01.2015 - проміжок часу, протягом якого незмінними залишались структура ринку, співвідношення попиту та пропозиції на ньому.

Як зазначалось, обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі. Водночас, за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Монопольне (домінуюче) становище Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю з на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні Товариства, з часткою 100%, з'ясовано Відділенням і не спростовано позивачем шляхом подання ним відповідних належних і допустимих доказів.

При цьому доводи позивача щодо того, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не було досліджено всіх чинників визначення монопольного становища на ринку, передбачених Методикою, не приймаються судом до уваги у зв'язку з тим, що останньою передбачений перелік можливих дій для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, який застосовується залежно від кожного конкретного випадку. На думку суду, відповідачем в межах розгляду справи про порушення позивачем конкурентного законодавства вчинено дії з дослідження всіх необхідних, з огляду на характер цієї справи, чинників визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання (позивача).

Посилання відповідача на наявність на ринку інших суб'єктів господарювання, які можуть надавати аналогічні послуги, також не приймаються до уваги, а суд зазначає таке.

Відповідно до статті 24 Житлового кодексу Української РСР жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією.

З встановлених у справі обставин вбачається, що протягом періоду з 01.01.2011 по 31.01.2015 Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю було єдиною житлово-експлуатаційною організацією, яка надавала послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, а тому фактично зазначене Товариство не мало конкурентів у межах вказаного будинку.

При цьому судом враховано специфіку ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка полягає в тому, що суб'єкт ринку надає ці послуги всім власникам та користувачам приміщень одного будинку, а окремому споживачеві багатоквартирного будинку неможливо: відмовитися від цих послуг та їх виконавців; обрати іншого надавача послуг.

Отже, ринок послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, на якому здійснює діяльність позивач, характеризується наявністю певних організаційних бар'єрів. Вхід на ринок нового суб'єкта господарювання та отримання споживачами (при цьому, всіма мешканцями певного багатоквартирного будинку) послуг з утримання не у позивача можливий лише за умови: виходу з ринку позивача; створення ОСББ та відмови такого об'єднання або житлово-будівельного кооперативу від послуг позивача. Зокрема, зміна виконавця послуг може відбутися лише в разі дотримання певних процедур, визначених нормативно-правовими актами.

Таким чином, окремий споживач не може відмовитись від отримання послуги суб'єкта господарювання, на обслуговування якому передано відповідний житловий будинок, та обрати між кількома надавачами послуг такого виконавця послуг, що надає їх за найбільш прийнятними умовами та вартістю.

Отже, суд погоджується з висновком відповідача про те, що у споживачів послуг, які надаються позивачем, відсутня альтернатива в отриманні житлово-комунальних послуг від інших суб'єктів господарювання, а Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю займає монопольне (домінуюче) становище ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, з часткою 100%.

У позовній заяві позивач також заперечує встановлений в Рішенні № 52/01-р/к факт зловживання ним монопольним становищем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", у розгляді справ зі спорів, пов'язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 ГК України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 ГК України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України "Про захист економічної конкуренції", який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

Пунктом 14 наведеної Постанови передбачено, що для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як антиконкурентні узгоджені дії (частина друга статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), або як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"), або можливості настання зазначених наслідків у зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (частина перша статей 6 і 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", статті 4, 6, 8, 15 1, 16, 17 і 18 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"). В останньому випадку господарським судам необхідно з'ясовувати та відображати в судових рішеннях, в чому конкретно полягають відповідні наслідки, що могли б настати в результаті дій суб'єктів господарювання, які мають ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або антиконкурентних узгоджених дій, або недобросовісної конкуренції.

Пунктом 12 Постанови передбачено, що вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях (бездіяльності) суб'єкта господарювання ознак зловживання монопольним (домінуючим) становищем, господарському суду необхідно з'ясовувати, яким саме чином такі дії (бездіяльність) призвели чи могли призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів і в чому конкретно полягають чи могли полягати відповідні негативні наслідки.

Як підтверджується матеріалами судової справи № 910/13874/15, позивач здійснював укладання договорів про надання послуг (в т.ч. послуг з утримання будинку та прибудинкової території) із споживачами (власниками чи наймачами квартир) будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59.

Частинами 1, 2 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах; учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником (частина 6 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Так, Рішенням № 52/01-р/к встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю протягом періоду з 01.01.2011 по 31.05.2015 було виконавцем житлово-комунальних послуг споживачам будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59.

Статтею 1 Закону України Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Регуляторами впливу на якість, обґрунтованість цін (тарифів), умови тощо надання житлово-комунальних послуг виступають відповідні державні органи, які, в тому числі, забезпечують контроль за дотриманням виконавцями/виробниками вимог стандартів, нормативів, норм, порядків і правил та видання приписів щодо усунення порушень у межах, встановлених законодавством.

Положеннями статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до повноважень виконавчих органів міських рад належить встановлення тарифів на комунальні послуги.

Аналогічні положення містить Закон України "Про житлово-комунальні послуги", згідно із статтею 7 якого, до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, визначення виконавця житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно частини 2 вищенаведеної статті, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 (до 01.06.2011 р. діяв Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529).

Наведений Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Пунктом 2 наведеного Порядку передбачено, що тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Згідно із частиною другою статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво ( надання).

У місті Києві тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються (затверджуються) виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) (далі - КМДА), крім тарифів, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

За результатами аналізу матеріалів наданих відповідачеві, останнім встановлено, що плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59 в розмірі 6,72 грн/кв.м була введена в дію з 01.01.2011 року, та в розмірі 7,00 грн/кв.м була введена в дію з 01.07.2014 року.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, Товариство зазначило, що неодноразово зверталось до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту економіки та інвестицій (далі - Департамент) з питань затвердження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку по вул. Звіринецька, 59, із заявою та доданими до заяви розрахунковими матеріалами щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, але обґрунтованих причин не включення до проекту розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Товариством не надано.

Водночас, листом від 20.02.2015 № 050/20-1170 Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент), повідомив відповідача, що для Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю, що обслуговує будинок за адресою: вул. Звіринецька, 59 тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у встановленому законодавством порядку протягом періоду 2011-січень-лютий 2015 рр. (далі - Період) не затверджувалися, а також, що протягом 2011 - січень-лютий 2015 р.р. Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю не зверталася до Департаменту щодо встановлення тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: вул. Звіринецька, 59 у розмірі 6,72 грн. та 7,00 грн. за кв.м.

Разом з тим, Департамент зазначив, що Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю зверталася до Департаменту щодо встановлення тарифу на послуги з утримання будинку та прибуткової території за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59: у 2012 році листами від 01.12.2012 № 10ж/12 та від 17.05.2012 № 44ж/12 - у розмірі 6,5224 грн. за кв.м. та 6,4855 грн. за кв.м.; у 2013 році листом від 09.08.2013 № 745/08-ю/в - у розмірі 5,5 грн. за кв.м.

У зв'язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2013 р. № 602 "Деякі питання формування та встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги" були внесені зміни до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 р. № 869, Департамент економіки та інвестицій повідомив Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю, що тарифи на послуги будуть затверджуватися виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі висновків Держцінінспекції у порядку, затвердженому наказом Мінекономрозвитку від 14.08.2013 р. № 967 із змінами і доповненнями, внесеними наказом Мінекономрозвитку від 03.12.2013 р. № 1428. Оскільки до Департаменту Фірмою "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю висновок Держцінінспекції не наданий, тому відповідно і тарифи на послуги розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не затверджені.

Одночасно, Державна інспекція України з контролю за цінами, повідомила відповідача, Фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю на протязі 2013-2014 років не зверталось до Держцінінспекції України з метою отримання висновків щодо економічно обгрунтованих планових витрат на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та відповідно їх не отримувало.

Вищевикладене дає підстави вважати, що протягом тривалого часу позивач не звертався до Держцінінспекції України з метою отримання висновків щодо економічно обгрунтованих планових витрат на послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59 та відповідно їх не отримував, тобто не вживав вичерпних заходів, спрямованих на затвердження уповноваженим органом тарифів на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59.

Відповідно до п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Відповідачем встановлено, що тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку за адресою м. Київ, вул. Звіринецька, 59 не встановлений розпорядженням КМДА, що є порушенням вимог вищенаведеного Порядку та статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Таким чином, відповідачем вірно з'ясовано, що позивач застосовує тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для мешканців будинку за адресою м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який не затверджений відповідним розпорядженням КМДА.

За таких обставин, зазначені дії позивача можуть призвести до ущемлення інтересів власників (наймачів) квартир у будинку за адресою м. Київ, вул. Звіринецька, 59, які повинні сплачувати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій необґрунтовану, самовільно встановлену позивачем плату, оскільки встановлена позивачем вартість на ці послуги не затверджена розпорядженням КМДА, як це визначено чинним законодавством, а матеріали справи свідчать про тривале ухилення позивачем від виконання свого обов'язку з добросовісного подання належним чином оформлених документів до уповноваженого органу на затвердження тарифів.

При цьому доводи позивача на підтвердження відсутності будь-якого зловживання ним своїм становищем, а саме стосовно погодження зі споживачами у будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59 умов договорів про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг (в тому числі в частині оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової територій), які (договори), як стверджує позивач, були підготовлені ним на основі типових договорів, затверджених постановою КМУ від 20.05.2009 № 529 та постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, не приймаються судом до уваги з огляду на те, що позивач протягом зазначених у Рішенні часових меж був єдиною існуючою організацією-виконавцем житлово-комунальних послуг в межах спірного будинку, що в будь-якому разі обмежує споживачів у варіанті вибору поведінки стосовно укладення чи не укладення договору з виконавцем, а безперечним доказом незгоди споживачів із умовами укладених договорів як таких, що прямо суперечать вимогам законодавства, є відповідні звернення споживачів, лист Прокуратури міста Києва від 17.09.2014 № 07/1/1-905 вих. 14.

Суд також взяв до уваги, що частиною другою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 названого Закону виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно з частиною першою статті 648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

За приписами частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Так, в матеріалах даної судової справи наявні договори про надання послуг № 56 ж/Зв 59-09 від 15.05.2009, № 36 ж/Зв 59-10 від 11.02.2010, № 267 ж/Зв 59-08 від 30.10.2008, укладені Фірмою "Т.М.М." - товариством з обмеженою відповідальністю зі споживачами (власниками) квартир в будинку за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59.

Наведені договори є комплексними; з аналізу змісту таких договорів вбачається, що:

- підприємство (позивач) має право обмежити або припинити надання послуг споживачу (власнику) в разі порушення ним умов договору (абз. 6 п. 2.2 кожного з договорів);

- порушення споживачем (власником) строків оплати, встановлених в п. 3.1 договору, більше трьох днів є підставою для зупинення надання позивачем послуг підприємством, передбачених п. 1.2 договору (п. 4.6 кожного з договорів).

Разом з тим, частиною третьою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Позивач також стверджує, що ним не було порушено Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, так як наведеним Порядком не вказано прямої заборони на оплатне надання додаткових послуг та дія вказаного Порядку не поширюється на договірні правовідносини щодо погодженого надання додаткових послуг, які відносяться до третьої групи. Натомість, наведенні твердження позивача суд відхиляє як безпідставні, оскільки абзацом 5 пункту 2 наведеного Порядку чітко визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Водночас відповідачем в оскаржуваному Рішенні № 52/01-р/к встановлено, що тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинку за адресою м. Київ, вул. Звіринецька, 59 не встановлений розпорядженням КМДА, що є порушенням вимог вищенаведеного Порядку та статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". До того ж, надані позивачем договори про надання послуг № 56 ж/Зв 59-09 від 15.05.2009, № 36 ж/Зв 59-10 від 11.02.2010, № 267 ж/Зв 59-08 від 30.10.2008 є комплексними, предметом яких є, в тому числі, надання послуг з утримання будинку і та прибудинкової території, тарифи на які встановлюються (затверджуються) виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією), а таке, в свою чергу, свідчить про їх віднесення до другої групи (ч. 1 ст. 14 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). При цьому погодження в наведених договорах надання додаткових послуг, тарифи на які не встановлюються (не затверджуються) виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) не стосується предмету даного спору.

Твердження позивача з приводу того, що Відділення не мало повноважень на здійснення перевірки Товариства без відповідного дозволу Кабінету Міністрів України суд також відхиляє як необґрунтовані та такі, що повністю спростовуються матеріалами справи.

Статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

При прийнятті рішення по даній судовій справі, суд врахував усні та письмові пояснення представників сторін та дослідив докази, надані сторонами.

Таким чином, з огляду на положення чинного законодавства України та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем в оскаржуваному Рішенні № 52/01-р/к правомірно кваліфіковано дії Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в межах території міста Києва, де розташований будинок за адресою: м. Київ, вул. Звіринецька, 59, який знаходиться на обслуговуванні позивача, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на цьому ринку.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи № 18.01/02.15 та повноту їх встановлення в оскаржуваному Рішенні № 52/01-р/к, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299, у зв'язку з чим всебічно, повно і об'єктивно розглянуто обставини справи № 18.01/02.15, досліджено подані документи, належним чином проаналізувало відносини сторін.

Викладені в оскаржуваному Рішенні № 52/01-р/к висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи № 18.01/02.15, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.

Натомість, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду по суті судової справи № 910/13874/15.

Отже, рішення адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.04.2015 р. № 52/01-р/к у справі № 18-01/02.15 "Про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" відповідає вимогам чинного законодавства України.

Зважаючи на встановлене, господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.07.2015.

Суддя Гумега О.В.