ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа № 911/1816/15

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Бабкіна В.М. - головуючий, судді Конюх О.В., Лилак Т.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Куксинель»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангруп»

про стягнення 7554976,27 доларів США

секретар судового засідання: Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: Борух В.А., довір. № 11-юр від 30.01.2015 р.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк», позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Куксинель» (далі - ТОВ «Куксинель», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангруп» (далі - ТОВ «Лангруп», відповідач-2) про стягнення 7554976,27 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладення 07.06.2012 р. з ТОВ «Куксинель» кредитного договору № 581-070612, а 26.06.2012 р. з ТОВ «Лангруп» - договору поруки, за яким останній зобов'язався відповідати за виконання ТОВ «Куксинель» зобов'язань по кредитному договору № 581-070612 від 07.06.2012 р. Внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань з оплати кредиту у останнього перед банком утворилась заборгованість, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 6583850,93 доларів США заборгованості за кредитом, 896135,25 доларів США заборгованості по відсотках, 74990,09 доларів США пені.

Розгляд справи відкладався.

21.05.2015 р. до господарського суду Київської області представником позивача було подано клопотання б/н від 21.05.2015 р. про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.05.2015 р. було продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2015 р. на підставі ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України призначено колегіальний розгляд даної справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.07.2015 р. було прийнято справу № 911/1816/15 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Бабкіна В.М., судді Конюх О.В., Лилак Т.Д.

У судовому засіданні 27.07.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідачі у судові засідання 21.05.2015 р., 01.07.2015 р. та 27.07.2015 р. представників не направили, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відмітками уповноважених осіб відповідачів про отримання поштового відправлення.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 27.07.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

07.06.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Куксинель» (позичальник) було укладено кредитний договір № 581-070612, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію (далі - кредитна лінія/кредит) з лімітом 6583850,93 доларів США (п. 1.1 договору в редакції договору про внесення змін від 22.01.2013 р. до договору).

Відповідно до п. 1.2 договору цільове призначення кредиту: поповнення обігових коштів.

Згідно з п. 1.3 договору, в редакції договору про внесення змін від 27.02.2014 р. до договору, кредит надається на строк до 10.03.2015 р., якщо інший термін повернення кредиту не встановлений договором про внесення змін до договору або не визначений у відповідності до умов договору.

Підпунктом 1.3.1 п. 1.3 договору, в редакції договору про внесення змін від 23.05.2014 р. до договору, встановлено, що позичальник повинен повернути основну суму кредиту згідно графіку погашення кредиту (додаток 5 до даного кредитного договору) на рахунок в гривні № 508; в доларах США № 508, відкритих в АТ «Єврогазбанк». Кредит вважається повернутим з моменту зарахування відповідної грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку або внесення її готівкою.

У відповідності до пп. 1.4.1 п. 1.4 договору, в редакції договору про внесення змін від 22.01.2013 р. до договору, за користування кредитними коштами у межах встановленого п. 1.3 строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 20 процентів річних за кредитні кошти в доларах США.

Згідно з пп. 1.4.2 п. 1.4 договору, в редакції договору про внесення змін від 22.01.2013 р. до договору, за користування кредитними коштами понад строк, визначений п. 1.3 договору, позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти з розрахунку діючої за договором ставки, збільшеної в 2 рази.

Розрахунок процентів по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитними коштами, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці і році (за методом «факт/факт» - якщо кредит надається в національній валюті, та за методом «факт/360» - якщо кредит надається в іноземній валюті). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на суму фактичного залишку заборгованості, яка обліковується на позичковому рахунку, починаючи з дня надання кредиту (його частки), до дня повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший та останній день користування кредитом (пп. 1.4.3 п. 1.4 договору).

Відповідно до пп. 1.4.4 п. 1.4 договору, в редакції договору про внесення змін від 22.01.2013 р. до договору, строк сплати процентів - з 1-го по 5-е число місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності до п. 1.3 договору, в день дострокового погашення заборгованості, або в день дострокового розірвання договору.

Підпунктами 3.3.2, 3.3.3 п. 3.3 договору позичальник зобов'язався сплачувати плату за кредит та інші платежі на рахунки відповідно до договору, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої пп. 1.4.2 договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за договором.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, за кожен день прострочки. У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовляються, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання (повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом) припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу-1 кредит в сумі 6583850,93 доларів США, що підтверджується банківським виписками за рахунком ТОВ «Куксинель» № 508, долученими до матеріалів справи.

Таким чином, позивач як кредитор виконав свої зобов'язання перед позичальником як боржником за кредитним договором № 581-070612 від 07.06.2012 р. (із змінами та доповненнями).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З метою забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Куксинель» зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 581-070612 від 07.06.2012 р., між Публічним акціонерним товариством «Європейський газовий банк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лангруп» (поручитель) було укладено договір поруки № 107-260612/П, відповідно до п. 1.1 якого, з урахуванням договору від 11.03.2014 р. про внесення змін до договору поруки № 107-26012/П від 26.06.2012 р., поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з ТОВ «Куксинель» за несвоєчасне погашення суми кредиту згідно кредитного договору № 581-070612 від 07.06.2012 р. з лімітом максимальної заборгованості в сумі 6583850,93 доларів США на строк до 10.03.2015 р. та з процентною ставкою в розмірі 20% річних.

Згідно з п. 1.2 договору, з урахуванням договору від 11.03.2014 р. про внесення змін до договору поруки № 107-26012/П від 26.06.2012 р., поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором в разі порушення позичальником зобов'язання по основному договору.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Приписами ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, поручитель за договором поруки несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання як солідарний боржник, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а кредитор має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, при цьому у разі пред'явлення таких вимог до поручителя останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед кредитором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору № 581-070612 від 07.06.2012 р., банком було надіслано на адресу ТОВ «Куксинель» вимогу № 887-3.1-20 від 10.02.2015 р. про повернення грошових коштів, відповідно до якої банк вимагав від позичальника на протязі 30 днів, з моменту направлення даної вимоги, погасити заборгованість за кредитним договором.

Відповіді на вимогу отримано не було.

Крім того, банком було надіслано на адресу ТОВ «Лангруп» вимогу № 186-31-20 від 10.02.2015 р. про усунення порушень кредитного договору, згідно з якою банк вимагав від поручителя на протязі 30 днів, з моменту направлення даної вимоги, погасити заборгованість за кредитним договором.

Проте поручитель відповіді на вимогу також не надав.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем-1 порушені умови кредитного договору № 581-070612 від 07.06.2012 р. та додаткових договорів до нього, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 10.02.2015 р. становить 6583850,93 доларів США заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами у розмірі 896135,25 доларів США, що і спричинило звернення банку до суду.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачі у судові засідання не з'явилися, відзив на позов, контррозрахунок або докази сплати кредитних коштів у повному обсязі суду не надали.

Отже, факт порушення відповідачами договірних зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачами не спростований.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 6583850,93 доларів США заборгованості з повернення тіла кредиту, а також 896135,25 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами згідно з проведеним позивачем та перевіреним судом розрахунком відсотків.

З урахуванням викладеного та з'ясування судом факту наявності заборгованості відповідача-1 - ТОВ «Куксинель» перед позивачем, позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів основної заборгованості за кредитним договором № 581-070612 від 07.06.2012 р. в сумі 6583850,93 доларів США та 896135,25 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на п. 5.2 договору, просить суд стягнути з відповідачів пеню в сумі 74990,09 доларів США у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення, нараховану за порушення строків повернення кредиту за період прострочення з 28.08.2014 р. до 09.02.2015 р. в сумі 1801,92 доларів США, а також пеню, нараховану за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за загальний період з 07.07.2014 р. до 09.02.2015 р. в сумі 73188,17 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.2 договору за порушення строків повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, за кожен день прострочки. У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовляються, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання (повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом) припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на встановлений вище факт порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк отримав право на нарахування встановленої договором пені.

Водночас, з приводу грошової одиниці, в якій має бути обчислено пеню, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, і тому, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015р. № 3-29г15.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Оскільки розмір пені був розрахований позивачем, зокрема, із застосуванням облікової ставки Національного банку України, але в іноземній валюті (долари США), то судом здійснено розрахунок пені, заявленої до стягнення банком, в процесі якого було переведено в гривню суму простроченого платежу в іноземній валюті і на отриману суму, яка вже виражена в національній валюті України, нараховано пеню, враховуючи період прострочення, заявлений позивачем.

Отже, згідно з арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням зазначених вище норм чинного законодавства, стягненню підлягає пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту, в розмірі 25101,30 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
13437528.08.2014 - 12.11.20147712.5000 %0.068 %*7086.90
13437513.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*8761.99
13437506.02.2015 - 09.02.2015419.5000 %0.107 %*574.32
14969328.11.2014 - 05.02.20157014.0000 %0.077 %*8038.31
14969306.02.2015 - 09.02.2015419.5000 %0.107 %*639.78
, а також за на суму прострочених відсотків в розмірі 1082239,23 грн., у тому числі -

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1293123.2007.07.2014 - 16.07.2014109.5000 %0.052 %*6731.33
1293123.2017.07.2014 - 05.08.20142012.5000 %0.068 %*17714.02
2756617.7506.08.2014 - 07.09.20143312.5000 %0.068 %*62307.11
4314738.3308.09.2014 - 05.10.20142812.5000 %0.068 %*82748.41
5778345.9606.10.2014 - 05.11.20143112.5000 %0.068 %*122690.91
7809990.9906.11.2014 - 12.11.2014712.5000 %0.068 %*37445.16
7809990.9913.11.2014 - 07.12.20142514.0000 %0.077 %*149780.65
10392254.1408.12.2014 - 12.01.20153614.0000 %0.077 %*286997.05
12342271.8513.01.2015 - 05.02.20152414.0000 %0.077 %*227233.06
20728146.0106.02.2015 - 09.02.2015419.5000 %0.107 %*88591.53
У решті вимог щодо заявленої до стягнення суми пені суд відмовляє.

Отже, розмір пені, який підлягає солідарному стягненню з відповідачів, становить 1107340,53 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що гривневий еквівалент заявленої до стягнення позивачем в іноземній валюті суми пені складав 1871467,53 грн., суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк».

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р., у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи, що приписами Закону України «Про судовий збір» відповідачі у справі не звільнені від сплати судового збору, відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів порівну шляхом стягнення судового збору до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Куксинель» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, 152, оф. 5, код 37818882) та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангруп» (82300, Львівська обл., м. Борислав, вул. Шевченка, 1, код 35332293) на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (04073, м. Київ, проспект Московський, 16, код 34693790) - 6583850 (шість мільйонів п'ятсот вісімдесят три тисячі вісімсот п'ятдесят) доларів США 93 центи заборгованості за кредитом, 896135 (вісімсот дев'яносто шість тисяч сто тридцять п'ять) доларів США 25 центів заборгованості за процентами, 1107340 (один мільйон сто сім тисяч триста сорок) грн. 53 коп. пені.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лангруп» (82300, Львівська обл., м. Борислав, вул. Шевченка, 1, код 35332293) в доход Державного бюджету України 36540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Куксинель» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. ІІІ Інтернаціоналу, 152, оф. 5, код 37818882) в доход Державного бюджету України 36540 (тридцять шість тисяч п'ятсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 31.07.2015 р.

Головуючий суддя В.М. Бабкіна

Суддя О.В. Конюх

Суддя Т.Д. Лилак