ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Справа № 912/4199/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого,
Алєєвої І.В., Кравчука Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуМіністерства юстиції України в особі Головного управління юстиції у Кіровоградській області
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.04.2015
у справі№ 912/4199/14
Господарського суду Кіровоградської області
за позовомМіністерства юстиції України в особі Головного управління юстиції у Кіровоградській області
до- Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради - Олександрійської міської ради Кіровоградської області
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- Державна казначейська служба України Відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції - Підрозділ примусового виконанні рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації
простягнення 113173 грн. 34 коп.
за участю представників:
позивачаРосоха С.В.- предст., дов. від 02.06.2015;
відповідачів третіх осібне з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно); не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно);

ВСТАНОВИВ:

14.11.2014 Міністерство юстиції України звернулося до господарського суду в інтересах держави Україна з позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради 113173 грн. 34 коп. на відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України у зв'язку з виконанням рішення Європейського суду з прав людини у справі "Штабовенко та інші проти України" та сплатою з Державного бюджету України зазначеної суми на особисті рахунки. Посилаючись на приписи статті 1166, 1191 Цивільного кодексу України, позивач вказав, відповідач не виконав свій обов'язок вчинити дії зі своєчасної виплати коштів та виконати судове рішення на користь заявників.

Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради у відзиві на позов вказало, що відповідає за своїми зобов'язаннями в межах коштів, що перебувають в його розпорядженні; позаяк його фінансування здійснюється виключно за рахунок бюджету, кошти на виконання рішень національних судів, по яким боржником є Управління, не виділялись, відтак, відсутня його вина у невиконанні рішень національних судів та причинний зв'язок між діями Управління та збитками Державного бюджету України.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 30.01.2015 (суддя Т.В.Макаренко) позовні вимоги відносно Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради задоволено повністю; стягнуто з Управління на користь Державного бюджету України 113173,34 грн. збитків, 2263,47 грн. судового збору; в задоволенні позовних вимог відносно Олександрійської міської ради відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 (судді: Кузнецова І.Л.- головуючий, Іванов О.Г., Орєшкіна Е.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано частково; в задоволенні позову до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради відмовлено; в решті судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Міністерство юстиції України в особі Головного управління юстиції у Кіровоградській області подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову в даній справі скасувати, а рішення місцевого господарського суду - залишити без змін. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме, не враховано положення статті 46 Конституції України, статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якими встановлено обов'язок Управління праці та соціального захисту населення здійснити виплату належних заявникам сум, своєчасне виконання якого не призвело б до завдання Державному бюджету України збитків; в порушення статті 43 Господарського процесуального кодексу України не досліджено обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, внаслідок чого неправильно застосовано статтю 124 Конституції України, статті 1166, 1191 Цивільного кодексу України; додатково в судовому засіданні представник позивача зазначив про неправомірне покладення на Міністерство юстиції України витрат по відшкодуванню судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги.

Відповідачі та треті особи не надіслали відзивів на касаційну скаргу, не скористались правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2008 частково задоволено позовні вимоги Буряка Олександра Володимировича та стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради 4786 грн. 50коп. щорічної допомоги на оздоровлення, право на отримання якої названа особа мала на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та судові витрати; постановою вказаного суду від 15.04.2008 стягнуто з Олександрійського управління праці та соціального захисту населення на користь Буряка Олександра Володимировича 2200 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та витрати на юридичну допомогу. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.02.2008 стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь Биши С.С. (спадкоємець Биша С.М.) 8201 грн.50 коп. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки, право на отримання якої названа особа мала на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та судові витрати. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.05.2008 стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь Ялпути В.С. 1770 грн.30 коп. недоплаченої суми щорічної разової допомоги за 2007 на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"та судові витрати.

Управлінням праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради дані рішення суду тривалий час не виконувалися, внаслідок чого Буряк О.В., Биша С.М., Ялпута В.С. звернулися за захистом до Європейського суду з прав людини. За результатами розгляду заяв № 61576/09 (дата подання 11.11.2009), поданої Биша С.М., № 59650/09 (дата подання 22.10.2009), поданої Буряком О.В., № 61111/09 (дата подання 04.11.2009), поданої Ялпутою В.С. в рамках справи № 22722/07 Європейського суду з прав людини ( далі - Європейський суд) "Штабовенко та інші проти України", Європейським судом встановлено порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 та статті 1 Першого протоколу до Конвенції та зобов'язано державу Україна сплатити протягом трьох місяців 3000 євро кожному із заявників (зокрема: Буряку О.В., Биші С.М., Ялпуті В.С.) заборгованість за рішеннями національного суду та 1500 євро, як відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Судами також встановлено, що на виконання рішення Європейського суду з Державного бюджету України на рахунки Буряка О.В., Биши С.М., Ялпути В.С. сплачено присуджені Європейським судом кошти: в сумі 31453 грн. 25 коп., що еквівалентно 3000 євро, пеню 192 грн. 64 коп., 7097 грн. 57 коп. заборгованість за національним рішенням - Буряку О.В.; 31585 грн.14 коп., що еквівалентно 3000 євро, пеню 242 грн. 20 коп., 8601 грн. 50 коп. заборгованість за національним рішенням - Биші С.М.; 31585 грн.14 коп., що еквівалентно 3000 євро, пеню 242 грн. 20 коп., 2173 грн. 70 коп. заборгованість за національним рішенням - Ялпуті В.С., всього 113173 грн. 34 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.09.2013 № 2629, від 21.10.2013 № 4470, від 20.06.2014 № 298, від 04.09.2013 № 2030, від 21.10.2013 № 4478, від 20.06.2014 № 303, від 04.09.2013 № 2026, від 21.10.2013 № 4474 та від 20.06.2014 № 300. За змістом постанов від 26.06.2014 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України закінчено виконавчі провадження ВП № 38101270, № 38124604, № 38124394 з примусового виконання рішення № 22722/07 від 25.04.2013 Європейського суду з прав людини, рішення суду виконано фактично у повному обсязі.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення Міністерства юстиції України до господарського суду з позовом у даній справі про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України, неправомірними діями Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради.

Задовольняючи позовні вимоги Міністерства юстиції до Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, місцевий господарський суд посилався на те, що не може вважатися перешкодою у виконанні рішень національних судів відсутність фінансування чи фінансування за рахунок бюджетних коштів з відповідним призначенням, відтак, відповідач не довів відсутність своєї вини у заподіянні шкоди; у справі, що розглядалась Європейським судом, відповідач - держава Україна - зазнав витрат за наслідками порушених Управлінням праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради прав фізичних осіб.

Переглядаючи справу в повному обсязі в порядку, передбаченому статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції, натомість, зазначив, що висновки місцевого господарського суду зроблені всупереч статті 43 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження фактичних обставин справи, з яких вбачається, що за змістом розділу 3 Положення про управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, затвердженого рішенням Олександрійської міської ради від 28.02.2014 № 1253 основними завданнями управління є, у тому числі, призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством, забезпечення виплати передбачених законодавством компенсацій та допомога громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також виконання функцій головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету.

Суд апеляційної інстанції дослідив, що Управлінням праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради надані кошториси та плани асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2009-2014 роки, з яких вбачаться, що в державному бюджеті протягом вказаного періоду не було передбачено асигнувань по виплаті сум за рішеннями судів про стягнення з управління на користь громадян щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" та щорічної разової допомоги, яка передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (т.2, а.с.28-71); Управління неодноразово повідомляло Департамент соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації про неможливість самостійного вирішення питання по виплаті коштів за рішеннями судів внаслідок відсутності в державному бюджеті відповідних коштів та зверталося з пропозицією такого вирішення на державному рівні, надсилало до міської ради інформацію з зазначенням проблемних питань. У свою чергу, Олександрійська міська рада неодноразово зверталася до Міністерства праці та соціальної політики України стосовно вирішення проблемних питань з виплат допомоги та компенсацій громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які виникли у зв`язку з невиконанням державою положень названих вище Законів (т.2, а.с.72-85).

Відтак, апеляційний суд оцінив зазначені вище фактичні обставини справи як такі, що засвідчують причини невиконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області через відсутність грошових коштів, які мали бути спрямовані державою на виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної грошової допомоги названим вище фізичним особам, що виникла за незалежних від управління обставин; безрезультатність вжитих Управлінням заходів, спрямованих на усунення таких обставин, також мала місце не з його вини. Тому є відсутньою і вина управління в заподіянні шкоди.

Судова колегія Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями наведеної норми цивільно-правова відповідальність настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи як: протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність особи не настає. При цьому зазначена відповідальність покладається на особу, яка завдала шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Статтею 22 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; згідно з частиною 5 статті 9 названого Закону позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, таким чином, зі змісту наведених вище положень законодавства випливає, що держава Україна в особі Міністерства юстиції України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Статтею 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України віднесено видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення. Відповідно до частини 1 статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. За бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради (пункт 3 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 4 частини 3 статті 22 Бюджетного кодексу України до компетенції головного розпорядника бюджетних коштів віднесено, зокрема, затвердження кошторисів бюджетних розпорядників нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів); статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України.

Рішенням Конституційного суду від 22.05.2008 визнано неконституційними норми деяких пунктів статті 30 та статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за наслідками чого задоволено позови заявників про проведення виплат у розмірах, передбачених зазначеним Законом, в тому числі і за минулі роки.

Апеляційним господарським судом встановлено, а доводами касаційної скарги не спростовано, що рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області не були виконані управлінням через відсутність грошових коштів, які мали бути спрямовані державою на виплату щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної грошової допомоги названим вище фізичним особам і така ситуація склалась за незалежних від управління обставин. При цьому безрезультатність вжитих управлінням заходів, спрямованих на усунення таких обставин також мала місце не з його вини.

Окрім того, судова колегія Вищого господарського суду України зважає також і на те, що за змістом рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Штабовенко та інші проти України", відповідно до якого здійснювалась виплата з бюджету, не вбачається винних дій Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради, у порушенні, що полягало в тривалому невиконанні рішень, відповідальність за що несе держава, а заявники не мали ефективних засобів юридичного захисту, за допомогою яких вони могли б отримати відшкодування шкоди, заподіяної таким невиконанням.

Отже, суд апеляційної інстанції вірно вказав, зі змісту встановлених обставин справи не вбачається в діях Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради всього складу цивільного правопорушення, зокрема, його вини у несвоєчасному виконанні рішень Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, причинного зв'язку між діями Управління та присудженням відшкодування заявникам.

Також суд апеляційної інстанції у відповідності до результатів вирішення спору та згідно з частиною 4 статті 49 Господарського процесуального кодексу України вірно відшкодував відповідачу за рахунок позивача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, розглядаючи справу, розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізував правовідносини, що виникли та існували між сторонами, виклав відповідні обставини та мотиви застосування правових актів у судовому рішенні, а його висновки щодо розгляду позову та апеляційної скарги є законними та обґрунтованими.

Доводи Міністерства юстиції України в особі Головного управління юстиції у Кіровоградській області про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права суперечать змісту судового рішення та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи; підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених у касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Головного управління юстиції у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 у справі № 912/4199/14 Господарського суду Кіровоградської області залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Г. Кравчук