РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/13174/15

За позовом Публічного акціонерного товариство "Київенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення 80 551 513,38 грн.

Суддя Л.Г. Пукшин

Представники:

від позивача Гаркавенко С.В. - представник за довіреністю № 91/2014/12/01-1 від 31.12.2014 р.;

від відповідача Герасименко І. В. - представник за довіреністю № 317 від 31.03.2015 р.

В судовому засіданні 29.07.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення 80 551 513,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам Договору на використання електричної енергії № 678 від 24.12.1990 та додаткових угод до нього відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання щодо оплати використаної енергії, у зв'язку з чим у останнього в період з 01.11.2014 по 01.05.2015 виникла заборгованість у розмірі 61 256 229,56 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано 553 295,61 грн. - 3 % річних та 18741988,21 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2015 порушено провадження у справі № 910/13174/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 17.06.2015.

На виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі позивачем через канцелярію суду подано документи для долучення до матеріалів справи та заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить припинити провадження в частині стягнення основного боргу 13 331071, 55 грн. за спожиту активну електричну енергію, та в частині стягнення основного боргу 61 822, 32 грн. за спожиту реактивну електричну енергію.

У судове засідання, призначене на 17.06.2015, з'явились представники сторін.

Представник позивача підтримав заяву про уточнення позовних вимог, яку просив прийняти до розгляду.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову - 67158619,51 грн, в тому числі 47863335,69 грн. - сума основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 18 741 988,21 грн. інфляційна складова боргу, 553295,61 грн. - 3 % річних, виходячи з якої й вирішується спір.

У судовому засіданні 17.06.2015 представник відповідача підтримав подане через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи та подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів. Представник позивача щодо поданих клопотання не заперечував.

Керуючись ст.ст. 69, 77 ГПК України, суд продовжив строк вирішення спору та оголосив перерву в судовому засіданні до 29.07.15.

24.07.2015 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує з таких підстав. На думку відповідача, позивачем не було надано на підтвердження позовних вимог акти про використану електричну енергію, в яких відповідно до умов договору мають фіксуватись обсяги поставленої електроенергії, натомість позивачем надано звіти, складення яких договором не передбачено. Крім того, надані позивачем акти прийняття-передавання товарної продукції складені в односторонньому порядку та взагалі не підписані з боку відповідача, у зв'язку з чим обсяги наданих в спірний період послуг не встановлено та позивачем не доведено. Крім того, за твердження відповідача, безпідставним є нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки нарахування індексу інфляції та 3 % річних повинне початись з урахуванням дати отримання рахунка позивача відповідачем. Оскільки жодних рахунків позивач відповідачу не вручав, претензій про сплату боргу не надсилав, то відповідно до ст.. 253 ЦК України та ч.3 ст. 50 ГПК України, початок строку застосування індексу інфляції/, 3 % річних визначити неможливо.

28.07.2015 року через канцелярію суду відповідач надав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що не всі звіти, на які посилається позивач, містять дату їх здачі, та відповідно, дату отримання розрахункових документів відповідачем, що свідчить про неможливість визначення дати виникнення зобов'язання за такі періоди, а саме відсутні дати вручення розрахункових документів за грудень 2014, січень та квітень 2015 року. Крім того, відповідач звернув увагу на відсутність у нього заборгованості за реактивну електроенергію за договором № 678 від 24.12.1990 за спірний період.

В судове засідання 29.07.15 представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, позивач позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Підприємством Київські кабельні мережі ВЕО "Київенерго", яке відповідно до Наказів Міністерства енергетики та електрифікації України від 17.02.95 № 31, 31.08.95 № 177 та від 29.09.95 № 176 реорганізовано у філіал АК "Київенерго", яке є правонаступником його майна, прав та зобов'язань (далі - ПАТ "Київенерго", позивач. постачальник) та Бортницькою станцією аерації було укладено договір від 24.12.1990 № 678 на використання електричної енергії (далі - Договір).

Наказом ВАТ Акціонерна компанія "Київводоканал" від 18.12.2001 № 207 Бортницьку станцію аерації ліквідовано шляхом приєднання до департаменту експлуатації каналізаційного господарства ВАТ Акціонерна компанія "Київводоканал", яка є правонаступником її майнових прав (далі - ПАТ «АК «Київводоканал», відповідач, споживач).

Департамент експлуатації каналізаційного господарства ВАТ Акціонерна компанія "Київводоканал" листом від 18.02.2002 № 6/265 повідомив про заміну назви і платіжних реквізитів у договорі № 678 у зв'язку з тим, що є правонаступником Бортницької станції аерації.

Згідно з умовами договору від 24.12.90 № 678 позивач відпускає відповідачу електричну енергію, а останній зобов'язується оплачувати використану енергію своєчасно та в повному обсязі.

21.12.2009 між сторонами укладено додаткову угоду до договору № 678 від 24.12.1990. відповідно до якої викладено спірний договір у новій редакції, з протоколом розбіжностей від 29.01.2010р.

Відповідно до п. 2.1. договору, позивач постачає відповідачу електричну енергію, а останній, згідно п. 4.1. зобов'язується оплачувати використану енергію своєчасно та в повному обсязі.

Згідно п. 1 додатку 2 до договору, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 30 числа попереднього місяця до того ж числа розрахункового місяця.

Відповідно до пп. 2.1. додатку 2, відповідач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Оплата рахунків за активну електроенергію, згідно пп. 2.2. додатку 2 до договору, на підставі самостійно отриманих у позивача рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Відповідно до додатку 5 до договору визначено порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, який визначений відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами затверджена наказом Міністерством палива та енергетики України №19 від 17.01.2002р.

Згідно п. 4.3 додатку 2 до договору, обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період визначаються та підтверджуються актом про використану електричну енергію, який споживач надає Постачальник протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Позивач у своїй позовній заяві з урахуванням зави про зменшення позовних вимог зазначає, що відповідач систематично порушував договірні зобов'язання, внаслідок чого за період з 01.11.2014 по 01.05.2015 у нього виникла заборгованість за використану електричну енергію, яка станом на 01.05.2015 р. становить 67158619,51 грн, в тому числі 47863335,69 грн. - сума основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 18 741 988,21 грн. інфляційна складова боргу, 553295,61 грн. - 3 % річних,

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Актами звірки взаєморозрахунків між сторонами за активну та реактивну електричну енергію за договором № 678 станом на 01.05.2015 року, що підписані та скріплені печатками сторін, підтверджується, що основна заборгованість відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи становить 47 863 335,69 грн. та підлягає стягненню в повному обсязі. Відповідачем доказів погашення вищезазначеної не надано.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних за період з листопада 2014 року по квітень 20145року в розмірі 553295,61 грн. та інфляційних втрат у розмірі 18 741988,21 грн. підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд встановив, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку.

Твердження відповідача про неможливість встановити дату виникнення його зобов'язання зі сплати за поставлену електроенергію за грудень 2014, січень та квітень 2015 року, спростовуються порядком розрахунків, що встановлений умовами договору від 24.12.1990 № 678 на використання електричної енергії, зокрема, згідно п. 1 додатку 2 до договору, розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 30 числа попереднього місяця до того ж числа розрахункового місяця. Відповідно до пп. 2.1. додатку 2, відповідач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. Оплата рахунків за активну електроенергію, згідно пп. 2.2. додатку 2 до договору, на підставі самостійно отриманих у позивача рахунків протягом 5 операційних днів з дня їх отримання.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А, ідентифікаційний код 03327664) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) 47 863 335 (сорок сім мільйонів вісімсот шістдесят три тисячі триста тридцять п'ять) грн. 69 коп. - основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 3% річних в сумі 553 295 (п'ятсот п'ятдесят три тисячі двісті дев'яносто п'ять) грн. 61 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 741 988 (вісімнадцять мільйонів сімсот сорок одну тисячу дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 21 коп. та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.