донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.07.2015 справа №908/477/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:Скакуна О.А.,
суддівКолядко Т.М., Ломовцевої Н.В.
за участю представників сторін
від позивача:Маньчин О.О., за дов. №18-158 від 23.12.2014р. Земляний О.Ю., за дов. №18-151 від 23.12.2014р.
від відповідача:Піх А.Б., за дов. №308 від 15.06.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від10.04.2015 року
у справі№908/477/15-г (суддя Серкіз В.Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя
до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
простягнення збитків у сумі 3 293 503 907, 41 грн.
Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі по тексту ПАТ «Запорізький завод феросплавів», позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі по тексту ВАТ «Запоріжжяобленерго», відповідач) збитків у сумі 3 293 503 907, 41 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.04.2015р. у справі №908/477/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд з посиланням на ст. 255 ГК України зазначив, що позивач не довів жодного з елементів складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків. Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви позивача на підставі того, що на момент подання позову строк позовної давності сплинув.

Позивач, не погодившись з прийнятим господарським судом Запорізької області рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення у справі №908/477/15-г від 10.04.2015р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі ПАТ «Запорізький завод феросплавів» посилається на те, що при прийнятті рішення у справі судом були порушені норми матеріального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. При цьому апелянт зазначає про відмову визнання судом протиправної поведінки ВАТ «Запоріжжяобленерго», що, на думку апелянта, призвело до заподіяння значних збитків позивачу та помилковості твердження суду щодо відмови в задоволенні заяви про відновлення строку позовної давності.

Відповідач у наданому відзиві вважає рішення суду законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою від 18.05.2015р. порушено апеляційне провадження, справа призначена до слухання на 24.06.2015р.

Представники сторін висловилися на підтримку своїх доводів та заперечень. Судовою колегією об'явлена перерва у судовому засіданні до 15.07.2015р.

До канцелярії Донецького апеляційного господарського суду 15.07.2015р. від позивача надійшли клопотання щодо продовження строку розгляду апеляційної скарги на 14 днів та відкладення її розгляду, зокрема через очікування надання висновку Української асоціації виробників феросплавів та іншої електрометалургійної продукції з питання відповідності використаного ПАТ «Запорізький завод феросплавів» рівня цін на ФС65 у період з січня 2011р. по жовтень 2012р. рівню ринкових цін та з метою надання заявником нових доказів обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засіданні 15.07.2015р. представник відповідача заперечував проти задоволення клопотань позивача щодо відкладення слухання справи.

Розглянувши вищевказані клопотання судова колегія вважає, що вони підлягають задоволенню в порядку ст. ст. 69 та 77 ГПК України.

Ухвалою від 15.07.2015р. розгляд апеляційної скарги ПАТ «Запорізький завод феросплавів» відкладено на 29.07.2015р.

До канцелярії Донецького апеляційного господарського суду 29.07.2015р. надійшли клопотання позивача про призначення судової експертизи, а також про відкладення розгляду справи та продовження строку апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що апеляційне провадження у цій справі було порушено 18.05.2015р., судова колегія вважає, що у сторін було достатньо часу для надсилання до суду нових доказів.

Як зазначено у ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Таким чином доцільність та призначення судової експертизи - є прерогатива суду.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, при цьому, розгляд справи переносився декілька раз.

Представник відповідача висловився проти задоволення вказаних клопотань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє надані позивачем клопотання враховуючи їх недоцільність.

Представник позивача в судовому засіданні просить задовольнити апеляційну скаргу та позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В :

. Відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993р. №210/93 підстанція «Феросплавна-2» була передана до статутного фонду ВАТ «Запоріжжяобленерго». В свою чергу, ВАТ «Запорізький завод феросплавів» для потреб виробництва купувало електроенергію у ВАТ «Запоріжжяобленерго» згідно договору №3/552 від 01.04.1999р. (а.с.30-39). Постачання електроенергії на ВАТ «Запорізький завод феросплавів» відбувалося через підстанції «Феросплавна-1» та «Феросплавна-2».

Між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ВАТ «Запорізький завод феросплавів» 29.12.2009р. був укладений договір оренди майна №1А/12-09, відповідно до умов якого ВАТ «Запоріжжяобленерго» передало в оренду ВАТ «Запорізький завод феросплавів» підстанцію «Феросплавна-2». (а. с. 57-60)

Відтак, пунктом 13.1 договору оренди передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його затвердження Наглядовою радою ВАТ «Запоріжжяобленерго» та діє до 31.12.2010р. Також пунктом 13.2 договору оренди передбачено, що у разі подальшої необхідності дії договору, за умови відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення дії договору направленого іншій стороні не пізніше одного місяця до закінчення терміну дії цього договору, договір вважається чинним на наступний календарний рік на тих же умовах.

В свою чергу 23.11.2010р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» листами від 22.11.2010р. №001-029/7674 та від 23.11.2010р. №001-029/7678 повідомило ВАТ «Запорізький завод феросплавів», що не вважає за доцільне продовжувати строк дії договору оренди на наступний календарний рік і просить повернути майно підприємству, а також повідомило, що договір оренди закінчує свою дію 31.12.2010р. (а. с. 63-64)

Відповідач неодноразово звертався з листами на адресу позивача та НАК «Енергетична компанія України», яка є основним акціонером та членом Наглядової ради ВАТ «Запоріжжяобленерго», в яких просило передати в оренду підстанцію «Феросплавна-2» на новий термін. Однак, ВАТ «Запоріжжяобленерго», не прийняло пропозицію щодо укладення зазначеного договору оренди на новий строк.

Як зазначає позивач в своїх поясненнях та апеляційній скарзі, в слід протиправної відмови ВАТ «Запоріжжяобленерго» в укладенні договору оренди підстанції «Феросплавна-2» з 01.01.2011р. або продовження дії договору №1А/12-09 від 29.12.2009р. стало зупинення виробничих потужностей заводу, які споживали електроенергію від підстанції «Феросплавна-2», що на думку апелянта спричинило значні збитки підприємству, оскільки через це суттєво збільшились тарифи на електроенергію та виробництво на печах, які підключені до підстанції «Феросплавна-2», що стало економічно невигідним.

Зокрема представник ПАТ «Запорізький завод феросплавів» вказує, що дія тарифу для споживачів 2 класу з 01.01.2011р. по 17.10.2012р., за яким здійснювалось придбання електроенергії зробило виробництво нерентабельним, внаслідок чого було завдано збитків на загальну суму 3 293 503 907, 41 грн., які полягають у наступному.

1. Недоотриманий прибуток внаслідок вимушеної зупинки роботи цеху № 4 ПАТ «Запорізький завод феросплавів» - 649 708, 53 грн. за період вимушеної зупинки з січня 2011р. по жовтень 2012р.;

2. Недоотримані доходи від реінвестування отриманого прибутку на депозит -

14 062 650 дол. США;

3. Понесені додаткові витрати та збитки за 2011-2012 роки - 903 746 000 грн.

Також позивач зазначає що при визначенні розміру збитків підприємством були застосовані дані періодичного видання «CRU Bulk Ferroalloy Monitor», як підтвердження рівня ринкових цін на феросиліцій марки ФС75 та в подальшому рівень цін на ФС65 вираховувався згідно світової практики за пропорцією з урахуванням основного ціноутворюючого елементу в виробництві підприємства - кремнію. (Si)

Таким чином позивач наводить ціну ФС65 за період з січня 2011р. по жовтень 2012р., яка була використана ним для розрахунку збитків, у гривні, що складає: - січень 2011 = 13 913, 26 грн., лютий 2011 = 14 218, 06 грн., березень 2011 = 14 590, 54 грн., квітень 2011 = 15 056, 08 грн., травень 2011 = 14 034, 92 грн., червень 2011 = 14 074, 96 грн., липень 2011 = 13 944, 28 грн., серпень 2011 = 13 014, 30 грн., вересень 2011 = 12 507, 69 грн., жовтень 2011 = 12 421, 10 грн., листопад 2011 = 12 348, 28 грн., грудень 2011 = 12 004, 93 грн., січень 2012 = 10 122, 85 грн., лютий 2012 = 10 372, 88 грн., березень 2012 = 10 360, 17 грн., квітень 2012 = 10 340, 99 грн., червень 2012 = 10 846, 78 грн., липень 2012 = 10 619, 80 грн., серпень 2012 = 9 734, 50 грн., вересень 2012 = 10 093, 77 грн., жовтень 2012 = 10 206, 45 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності з вимогами п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відсутність причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

За змістом ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Окрім цього статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи:

- збитки;

- протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки;

- причинний зв'язок між ними;

- вина.

А отже відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Як вірно встановив господарський суд на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі протиправної поведінки заподіювана збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. (аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 09.12.2014р. по справі № 5023/4983/12).

При цьому протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону чи іншого нормативного акту, або виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов'язання, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Разом із тим судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності будь-яких ознак протиправної поведінки відповідача.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, як власник підстанції «Феросплавна-2» прийняв рішення про передачу підстанції в оренду позивачу. У зв'язку з чим, 29.12.2009р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди майна №1А/12-09.

За умовами договору термін його дії сплинув 01.01.2011р.

Між позивачем та відповідачем 15.10.2012р. було укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався передати у власність майно (підстанцію «Феросплавна-2»), а позивач зобов'язався сплатити відповідачу його вартість та прийняти зазначене майно, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, за переліком, зазначеним в пункті 1.2 цього договору.

Пунктом 4.4. договору купівлі-продажу встановлено, що право власності на майно, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна переходять від Продавця Покупцю з моменту передачі Покупцю майна за актом приймання-передачі (календарна дата підписання акту). Дане майно було передано позивачу відповідно до акту приймання-передачі майна 17.10.2012р.

Тобто, в термін до 17.10.2012р. відповідач був власником підстанції «Феросплавна-2» та на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб - володів, користувався та розпоряджався своїм майном. Окрім того, свобода договору є одна з основних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України).

Окрім того, у ст. 627 ЦК України законодавство наголошує на свободі договору, а саме: частиною першою встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено розмір упущеної вигоди, причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та спричиненими збитками.

Отже, у відмові відповідача в пролонгації дії договору оренди на підстанцію «Феросплавна-2» або укладанні договору оренди на новий період не вбачається жодного з елементів складу цивільного правопорушення для застосування міри відповідальності, як відшкодування збитків, оскільки реалізація права власності не є протиправною винною поведінкою.

Що стосується заяви відповідача застосувати наслідки пропуску строку позовної давності відносно позовної заяви ПАТ «Запорізький завод феросплавів» від 26.01.2015р., то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно її задоволення з наступних причин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається по закінченню строку виконання. Також за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. (ст. 253 ЦК України)

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 3 293 503 907, 41 грн. за період з 01.01.2011р. по 17.10.2012р. Разом з тим, позовну заяву подано до господарського суду, лише 26.01.2015р., тобто після спливу позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Отже, враховуючи те, що відповідач письмово заявив про застосування позовної давності по справі №908/447/15-г та при цьому позивачем не було надано жодних доказів, які б судом могли бути визнані поважними причинами пропущення строку позовної давності, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції законно не задовольнила заяву про відновлення строку позовної давності, оскільки вона є необґрунтованою та безпідставною.

Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а також недоведеності позивачем розміру упущеної вигоди, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненими збитками і ґрунтовності вважати поведінку ВАТ «Запоріжжяобленерго» протиправною, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 10.04.2015 року по справі №908/477/15-г є законним, обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Щодо інших доводів, які викладені в апеляційній скарзі, і на думку апелянта є підставою для скасування оскарженого рішення, то судова колегія апеляційного суду до уваги їх не приймає, оскільки їм була надана належна правова оцінка судом першої інстанції, а також ці доводи не спростовують висновків суду, викладених в оскарженому рішенні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 10.04.2015 року у справі № 908/477/15-г залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.04.2015 року у справі №908/477/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Скакун О. А.

Судді: Колядко Т. М.

Ломовцева Н. В.

Надр. 5 прим.:

1. - у справу;

1. - позивачу;

1. - відповідачу;

1. - ДАГС;

1. - ГСЗО.