РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015Справа №910/13336/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія»

до Київської міської клінічної лікарні №10

про стягнення 93 095,53 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кузьменко С.М. - представник за довіреністю від 27.04.2015

від відповідача Асипенко Т.О. - представник за довіреністю від 01.06.2015

В судовому засіданні 29.07.2015, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія» до Київської міської клінічної лікарні №10 про стягнення 93 095,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.10.2013 між сторонами було укладено договори про закупівлю товарів № 2/13РУ та № 1/13РУ, на підставі яких позивачем було поставлений товар на загальну суму 60 850,56 грн., що підтверджується видатковими накладними. За доводами позивача, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати товару, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 93 095,53 грн., з яких: 60 850,56 грн. - основний борг, 29 151,78 грн. - інфляційні втрати, 2 147,48 грн. - проценти від простроченої суми та 945,71 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2015 порушено провадження у справі № 910/13336/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 17.06.2015.

У судовому засідання 17.06.2015 представник позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача надала письмовий відзив, що був залучений до матеріалів справи, проти позовних вимог заперечувала з наступних підстав. Так, за доводами відповідача, Київська міська клінічна лікарня №10 свої зобов'язання за договорами виконала у повному обсязі, про що свідчать платіжні доручення, залучені до відзиву, які містять відмітку Головного управління казначейської служби України в м. Києві про проведення оплати згідно з договорами.

Представник позивача проти відзиву відповідача заперечував, зазначивши при цьому, що кошти відповідачем було перераховано на рахунок позивача, вже після його закриття у банківській установі, а відтак кошти позивачем не отриманні, відповідно договірні зобов'язання, на думку позивача, залишаються не виконанні з боку відповідача.

У судовому засіданні 17.06.2015 було оголошено перерву до 01.07.2015 та зобов'язано позивача надати докази повідомлення про зміну реквізитів за договором та закриття рахунку, зазначеного в договорах № 2/13РУ та № 1/13РУ від 21.10.2013.

У судове засідання, призначене на 01.07.2015, з'явились представники сторін.

Представник позивача через канцелярію суду надав письмові заперечення на відзив, відповідно до яких зазначив, що відповідач відповідно до умов договорів зобов'язаний був повністю розрахуватися за поставлений товар протягом 14 календарних днів, зокрема за договором № 1/13РУ до 19.11.2014 р. та за договором № 2/13 РУ до 31.12.2014 р. Відповідачем було здійснено оплату в грудні 2014 р., тобто вже після закриття рахунку позивача в ПАТ «Банк «Камбіо», а тому переказ грошових коштів не відбувся, й відповідно не відбулося переходу права власності на вказані грошові кошти. Крім цього, позивач зазначає, що відповідачу ще у лютому 2014 року було відомо про порушення вимог ПАТ «Банк «Камбіо» Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні. Також позивач, зазначив, що відповідачу був відомий і інший рахунок ТОВ «Медична торгівельна компанія», відкритий у АТ «Райфайзен Банк Аваль», згідно з додатковою угодою № 2 до договору № 1/14 від 06.03.2014 р. Відтак, позивач вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для можливості ознайомитись з матеріалами справи та подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою суду від 01.07.2015 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/13336/15 на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 29.07.15.

У судове засідання 29.07.2015 з'явилися представники сторін.

Представник відповідача заявила клопотання про долучення до матеріалів справи додаткові докази. Клопотання судом задоволено.

Представник позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити у позові повністю, зазначивши при цьому, що позивачем не було повідомлено відповідача про закриття рахунку та зміну реквізитів, змін до договорів сторонами не вносилися.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

21 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія» (надалі - позивач, постачальник) та Київською міською клінічною лікарнею №10 (надалі - відповідач, покупець) було укладені договори № 1/13РУ та № 2/13РУ про закупівлю товарів (надалі - договорі), відповідно до умов яких постачальник зобов'язався протягом листопада-грудня 2013 року поставити покупцю товари, зазначені у специфікації до договорів, а покупець - прийняти та оплатити товари, які постачаються згідно з умовами договорів.

У п. 1.2. договору про закупівлі товару № 1/13РУ сторонами визначено найменування товару (код ДК016-2010) 21.20.2 «Препарати фармацевтичні, інші».

Згідно з п. 1.2. договору про закупівлі товару № 2/13РУ найменування товару (код 016-2012) 32.50.1. «Інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні».

Відповідно до п. 2.1. договорів постачальник повинен передати (поставити) покупцю товар (товари), з запасом терміну придатності 80% від загального терміну зберігання, та якість якого (яких) відповідає умовам, що відповідають вимогам, встановленим до нього загальнообов'язковими на території України нормами і правилами, і підтверджуються сертифікатом якості, відповідності або іншим подібним документом, виданим виробником товару.

У п. 4.1. договорів визначено, що покупець здійснює оплату за поставлений товар в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки за поставлений товар здійснюється на підставі ст. 49 Бюджетного кодексу України з відтермінуванням платежу 14 календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за товар здійснюються протягом двох банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій рахунок.

Згідно з п. 4.2. договорів зобов'язання покупця виникають при наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до п. 5.4. договорів датою постачання товару є дата приймання покупцем партії товару в місці постачання у відповідності з п. 5.2. цього договору, що підтверджується підписом уповноваженого представника покупця на всіх примірниках видаткової накладної та печаткою установи на підставі відповідної довіреності.

За доводами позивача, ТОВ «Медична торгівельна компанія» виконало зобов'язання за договорами, зокрема за договором № 2/13РУ поставило товар на загальну суму 62 354,80 грн, згідно з видатковими накладними № ТК-0226 від 04.11.2013 р., № ТК-0276 від 18.11.2013 р., ТК-0373 від 12.12.2013 та № 05228 від 25.12.2013 р. відповідачем було частково оплачено товар на суму 30 945,92 грн, а відтак борг відповідача за договором № 2/13РУ становить 31 408,88 грн. За договором № 1/13РУ позивачем поставлено товар на суму 53 487,00 грн, відповідачем було оплачено в частині 24 045,32 грн. Борг за договором № 1/13РУ складає 29441,68 грн. Відтак, за твердженнями позивача, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повноти та вчасності оплати товару, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 60 850,56 грн.

Спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання щодо сплати за отриманий товар за договорами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач на виконання умов договорів поставив відповідачу товар на загальну суму 115 841,80 грн, зокрема: за договором № 2/13РУ - суму 62 354,80 грн, згідно з видатковими накладними № ТК-0226 від 04.11.2013 р., № ТК-0276 від 18.11.2013 р., ТК-0373 від 12.12.2013 та № 05228 від 25.12.2013 р. та за договором № 2/13РУ - на суму 53 487,00 грн, згідно з видатковими накладними № ТК-0227 від 04.11.2013 р. та № ТК-0275 від 18.11.2013 р.

За доводами відповідача що підтверджується матеріалами справи, останній повністю розрахувався за поставлений товар відповідно до умов розділу 4 договорів з згідно з банківськими реквізитами розділу 13 договорів №1, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема:

- № 810 від 29.08.2014 р. на суму 834,00 грн; № 811 від 29.08.2014 р. на суму 1 024,80 грн; № 812 від 29.08.2014 р. на суму 29 087,00 грн; №1285 від 02.12.2014 р. на суму 31 408,88 грн. Всього сплачено за договором №2/13РУ від 21.10.2013 на суму 62 354,80 грн;

- № 486 від 12.05.2014 р. на суму 15 000,00 грн; № 813 від 29.08.2014 р. на суму 1 558,32 грн; № 814 від 29.08.2014 р. на суму 7 487, 00 грн; № 1286 від 02.12.2014 р. на суму 29 441,68 грн. Всього сплачено за договором № 1/13РУ від 21.10.2013 р. на суму 53 487,00 грн.

За твердженнями позивача, відповідач частково розрахувався за отриманий товар, у зв'язку з чим виник борг у сумі 60 850,56 грн, зокрема неоплаченими залишилися повністю видаткова накладна № ТК-0373 від 12.12.2013 р. на суму 31 408,88 та частково випадкова накладна № ТК-0227 від 04.11.2013 р. на суму 29 441,68 грн, грошові кошти згідно з платіжних доручень №1285 від 02.12.2014 р. на суму 31 408,88 грн та № 1286 від 02.12.2014 р. на суму 29 441,68 грн на його рахунок позивача не надійшли, оскільки р/рахунок постачальника, що передбачений у розділі 13 договорів № 0611 в ПАТ «Банк КАМБІО» був закритий ще у вересні 2014 року. За неналежне виконання договірних зобов'язань позивачем також нарахована пеня у розмірі 945,71 грн, інфляційні втрати у розмірі 29 151,78 грн та 2 147,48 грн. - 3 % річних.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), яка затверджена постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 визначено, що остання встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Зазначеною Інструкцією встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у том числі платіжних доручень.

Так, у п. 3.1 Інструкції визначено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (п. 3.8 Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті).

Відповідно до п. 2.31 вказаної вище Інструкції банк отримувача зобов'язаний зарахувати на рахунки своїх клієнтів кошти, що надійшли за електронними розрахунковими документами протягом операційного дня, у день їх отримання, якщо під час проведення контролю за реквізитами цих документів, що здійснюється відповідно до цієї глави, не виявлено розбіжностей.

Банк отримувача зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і зараховувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються. У разі їх невідповідності банк має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується і день надходження до банку отримувача електронного розрахункового документа) для встановлення належного отримувача цих коштів, яку зараховує на рахунок "Кредитові суми до з'ясування". Банк має забезпечити зберігання належним чином оформленої/го (засвідченої/го підписом відповідального виконавця чи електронним цифровим підписом) паперової копії електронного розрахункового документа чи електронного розрахункового документа.

Як вбачається із матеріалів справи Київська міська клінічна лікарня №10 є бюджетною (неприбутковою) організацією, що заснована на комунальній власності територіальної громади м. Києва, яка повністю фінансується за рахунок бюджетних коштів з міського бюджету через головного розпорядника Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та являється розпорядником бюджетних коштів.

Згідно пункту 1 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, які затверджує та доводить до лікарні Департамент охорони здоров'я.

Відповідно до п.п. 4.2 Договорів зобов'язання покупця виникають при наявності відповідного бюджетного призначення.

З наявного в матеріалах справи листа Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві вбачається, що згідно з виписки сформованої в АС «Є-Казна» за 03.12.2014 р. Київською міською клінічною лікарнею №10 по загальному фонду з реєстраційного рахунку 4077 здійснено оплату платіжного доручення №1285 від 02.12.2014 р. на суму 31 408,88 грн за договором № 2/13РУ за медикаменти та № 1286 від 02.12.2014 р. на суму 29 441,68 грн за договором № 1/13РУ за марлю медичну, отримувачу коштів ТОВ «Медична торгівельна компанія». Зазначені вище кошти станом на 28.07.2015 р. на рахунок 4077 не поверталися. Крім іншого, також зазначено, що станом на 01.01.2015 р. по Київській міській клінічній лікарні №10 залишок не використаних зареєстрованих бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань щодо розрахунків з контрагентом ТОВ «Медична торгівельна компанія» згідно з договорами № 1/13РУ та № 2/13РУ від 21.10.2013 р. відсутній.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що позивач повідомляв відповідача про закриття свого поточного рахунку чи зміну реквізитів, що визначені у договорах.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на викладене, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині оплати поставленого товару, позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у позові обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія» є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.