РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015№910/12013/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії

до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України

про повернення майна та стягнення 20 321,35 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачa: Листопадова Н.О. - представ. за довір.;

від відповідача: Комиляй Ю.В. - представ. за довір.

Рішення прийняте 20.07.2015, у зв»язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 06.07.2015 по 20.07.2015.

У судовому засіданні 20.07.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України про повернення майна та стягнення 20 321,35 грн. на підставі Договору оренди №25-27/1320-15 від 25.07.2011 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 порушено провадження у справі №910/12013/15, розгляд справи призначений на 08.06.2015.

У судове засідання 08.06.2015 в порядку статті 77 ГПК України оголошено перерву до 06.07.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2015, в порядку статті 69 ГПК України строк вирішення спору продовжено на 15 днів, в порядку статті 77 ГПК України оголошено перерву до 20.07.2015.

16.07.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

20.07.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 20.07.2015 підтримав позовні вимоги повністю, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 20.07.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

25.07.2011 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії (далі - позивач, орендодавець) та Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (далі - відповідач, орендар) укладено Договір оренди рухомого майна товариства №25-27/1320-15 (надалі - "Договір"), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування обладнання АТС ЄС-11 на 459 портів, один кондиціонер та цифрові телефони у кількості 24 одиниці (далі - майно), яке буде розташоване на площах орендаря за адресою: м. Київ, вул. Василенка, 3, для облаштування та підключення УВАТС. Перелік майна, що надається в оренду зазначається в Додатку 1 до Договору (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору майно, передане орендареві, повертається орендодавцеві не пізніше дати закінчення терміну дії Договору (якщо не укладено новий договір або додаткову угоду до цього договору щодо його продовження) за Актом передачі-приймання, звіреним з Актом приймання-передачі майна, зазначеним у п.2.1 Договору.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору встановлено, що орендна плата встановлюється орендодавцем на підставі його внутрішніх актів, і за перший місяць становить 2 380,35 грн., ПДВ (20%) 476,07 грн. всього розмір орендної плати за перший місяць становить 2 856,42 грн.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5 Договору орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з розрахунком та податковою накладною надає його орендарю. Орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.

Згідно з п. 12.1 Договору цей Договір укладено на період з 01.09.2011 до 30.08.2014. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього Договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Підпунктом 12.7.1 п. 12.7 Договору встановлено, що дія Договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

На виконання умов Договору сторонами 01.09.2011 було підписано Акт приймання-передачі майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування орендоване майно, згідно переліку.

Позивач зазначає суду про те, що він листом від 30.10.2014 № 27/15-2046 надсилав відповідачу Акт приймання-передачі майна для закриття Договору та проект договору для підписання на новий строк, задля подальшої співпраці. Ні вищевказаний Акт, ні новий договір так і не були підписані відповідачем. Враховуючи зволікання з боку відповідача, листом від 25.11.2014 №27/15-2234 позивачем знову було запропоновано в найкоротший термін укласти новий договір оренди. Згоди на укладення договору оренди в редакції, запропонованій позивачем, на новий строк відповідачем надано не було. У зв'язку з чим відповідачу був направлений лист від 12.12.2014 №82Е000-498 щодо повернення орендованого майна.

Так як відповідач продовжував користуватись орендованим майном, при цьому не здійснюючи оплати за вересень 2014 року - лютий 2015 року, позивачем було направлено відповідачу претензію від 15.12.2014 № 14-07/137 про стягнення боргу, пені та 3% річних.

Відповідач не виконав свої зобов'язання та не оплатив рахунки по даному Договору з жовтня 2014 року по березень 2015 року включно, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по орендній платі та іншим платежам у розмірі 17 138,52 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір оренди рухомого майна товариства № 25-27/1320-15 від 25.07.2011 є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, що регулюються главою 58 Цивільного кодексу України та главою 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 4 ст.284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені ст. 764 Цивільного кодексу України. Зокрема, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Договором визначено, що плата встановлюється орендодавцем на підставі його внутрішніх актів і становить 2 856,42 грн. з ПДВ (20%) за місяць.

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що заборгованість у відповідача виникла з вересня 2014 року по лютий 2015 року.

Відповідно до п. 2.3 Договору майно, передане орендареві, повертається орендодавцю не пізніше дати закінчення терміну дії Договору (якщо не укладено новий договір або додаткову угоду до цього договору щодо його продовження) за Актом передачі-приймання, звіреним з Актом приймання-передачі майна, зазначеним у п. 2.1 цього Договору.

Таким чином, обов'язок повернення орендованого майна відповідачем після закінчення терміну дії договору оренди визначено договором та чинним законодавством України.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти новий договір оренди після припинення дії Договору, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що сторони дійшли згоди щодо укладення нового договору.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем було повернуто позивачеві орендоване майно після закінчення строку дії Договору, згідно з його умовами.

Заперечення відповідача щодо відсутності ідентифікації об'єкта оренди, судом визнані необґрунтованими, оскільки сторони при укладенні договору підписали акт приймання-передачі майна та самостійно зазначили, що в оренду передано наступне обладнання: обладнання АТС "ЕС-11" на 459 портів (абонентські аналогові, абонентські цифрові з'єднувальні комплекти, комплект кабелів від АТС до кросу, блок живлення АТС та заряду акумулятора, акумулятор ВКУ-У); кондиціонер (1 од.); цифрові телефони у кількості 24 одиниці.

З цьому акті також сторони не визначили назву виробника, серійні заводські номери майна, яке передане в оренду, тощо.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Матеріалами справи (акт приймання-передачі) підтверджується факт передачі відповідачу майна в оренду.

Доказів повернення майна з оренди в порядку, передбаченому п. 2.3 договору, тобто за актом приймання-передачі, суду не надано.

Таким чином, відповідач протягом вересня 2014 року - лютого 2015 року фактично продовжував користуватись майном позивача та мав сплачувати орендну плату за весь час користування орендованим майном, в тому числі і за спірний період.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті платежів за користування орендованим майном у розмірі 17 138,52 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 1 461,04 грн., 3% річних в розмірі 113,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 608,16 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З огляду на вищенаведене, оскільки спеціальним законодавством не визначено пеню за неналежне виконання договору найму (оренди), то розмір пені та порядок її нарахування повинні бути визначені Договором. Проте, оскільки Договір припинив свою дію 30.08.2014, а позивачем визначено період нарахування пені з 28.10.2014 по 02.04.2015, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1 461,04 грн. не ґрунтуються на приписах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Пунктами 3.1 та 3.2 Постанови визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок заявлених розмірів 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем було вірно визначено розмір 3% річних та допущено помилку при розрахунку інфляційних втрат.

З огляду на вищенаведене, та за відсутності у суду підстав для виходу за межі позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 113,63 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 608,16 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо повернення майна та стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням 3 % річних, інфляційних втрат і штрафних санкцій, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Зобов'язати Український науково-дослідний інститут спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (03113, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 3, код 20001993) повернути Публічному акціонерному товариству "Укртелеком" в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул.. Горького, 40, код 01189910) за Актом приймання-передачі майно, а саме: обладнання АТС "ЄС-11" на 459 портів (абонентські аналогові, абонентські з'єднувальні комплекти, комплект кабелів від АТС до кросу, блок живлення АТС та заряду акумулятора, акумулятор ВКУ-У), один кондиціонер та цифрові телефони у кількості 24 одиниці, яке було передане в оренду згідно договору №25-27/1320-15 від 25.07.2011.

3.Стягнути з Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (03113, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 3, код 20001993) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Горького, 40, код 01189910) заборгованість по орендній платі в розмірі 17 138,52 грн. (сімнадцять тисяч сто тридцять вісім гривень 52 коп.), 3% річних в розмірі 113,63 грн. (сто тринадцять гривень 63 коп.) та інфляційні втрати в розмірі 1 608,16 грн. (одна тисяча шістсот вісім гривень 16 коп.), судовий збір в розмірі 2 826,07 грн. (дві тисячі вісімсот двадцять шість гривень 07 коп.).

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

6.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 27.07.2015.

Суддя М.Є. Літвінова