ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа № 917/1040/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Шерстюк О.О. - за довіреністю від 30.03.2015р. №03;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", м. Київ,

на рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р.

у справі № 917/1040/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Геотехконсалтинг", м.Полтава

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.06.2015 р. у справі №917/1040/15 (суддя Сірош Д.М.) в задоволенні позову ТОВ "Голден Деррік" до ТОВ "Геотехконсалтинг" про визнання недійсним договору про надання безвідсоткової позики від 17.01.2012р. №1/01-12 відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 203,215,229, 230 ЦК України мотивоване тим, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем обману та його умислу при укладенні договору від 17.01.2012р. №1/01-12. Також суд зазначає, що позивачем не надано інших доказів, які б підтверджували факт недійсності спірного правочину.

Товариство з обмеженою відповідальністю " Голден Деррік" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р. у справі №917/1040/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що на момент укладення договору від 17.01.2012р. №1/01-12 про надання безвідсоткової позики між сторонами існувала домовленість, що вподальшому між ними буде укладений договір на проведення геологорозвідувальних робіт, в рамках якого позивачем за плату та за замовленням відповідача будуть здійснені геологорозвідувальні роботи на нафтогазових родовищах, визначених відповідачем, і сума отриманої позики буде зарахована в якості оплати договору на проведення геологорозвідувальних робіт.

Відзивом від 22.07.2015р. ТОВ «Геотехконсалтінг» заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р. у справі №917/1040/15 - без змін з підстав дотримання судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що апелянтом не надано жодних доказів того, що спірний договір не відповідає загальним вимогам чинного законодавства та не доведено факту введення в оману позивача при його укладенні. Крім того, на думку відповідача, метою звернення скаржника з цим позовом є невиконання умов договору від 17.01.2012р. №1/01-12 та, відповідно, неповернення отриманих коштів (позики) у розмірі 1900000грн.

У зв'язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями, для розгляду справи №917/1040/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив рішення господарського суду Полтавської області залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач у справі належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 09.07.2015р. та повідомлення про вручення поштового відправлення №017066.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

17.01.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Геотехконсалтинг" (кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" (позичальником) укладений договір про надання безвідсоткової позики №1/01-12, пунктом 1 якого встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор надає позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов'язується повернути позику в термін, визначений Договором (а.с.7,8).

Пунктами 2,3 цього договору встановлено, що метою використання позики є виробничі потреби; розмір позики складає 1900000грн.

Відповідно до пункту 4 даного договору позика надається в безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок позичальника не пізніше 25.01.2012р.

У пунктах 5,6 даного договору зазначено, що термін повернення позики складає три роки, починаючи з дати фактичного отримання коштів. Позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок кредитора.

Пунктом 15 договору встановлено, що він набуває чинності з моменту передачі грошових коштів позичальнику і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

24.01.2012р. на виконання умов договору від 17.01.2012р. №1/01-12 кредитором (відповідачем у справі) перераховано на розрахунковий рахунок позичальника (позивача у справі) грошові кошти у розмірі 1900000грн., що підтверджується платіжним дорученням №89 (а.с.62).

18.05.2015р. ТОВ «Голден Деррік» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним договору про надання безвідсоткової позики від 17.01.2015р. №1/01-12. Свої вимоги з посиланням на ст.230 ЦК України позивач обґрунтовує тим, що на момент укладення спірного договору, між сторонами існувала домовленість, що вподальшому між ними буде укладений договір на проведення геологорозвідувальних робіт, в рамках якого позивачем за плату та за замовленням відповідача будуть здійснені геологорозвідувальні роботи на нафтогазових родовищах, визначених відповідачем і сума отриманої позики буде зарахована в якості оплати договору на проведення геологорозвідувальних робіт.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р. у даній справі в задоволенні позову відмовлено з підстав, наведених вище ( а.с.70,71).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору про надання безвідсоткової позики від 17.01.2012р. №1/01-12.

У відповідності до вимог статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до приписів статті 202 ЦК України в контексті зі статтею 626 ЦК України під договором визнається двосторонній правочин як погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони вільні в укладені договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (стаття 627 ЦК України).

Свобода договору означає можливість сторін визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови.

Відповідно до положень частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України істотними умовами цивільно-правового договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 1048).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави недійсності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір про надання безвідсоткової позики укладений між ТОВ «Голден Деррік» та ТОВ «Геотехконсалтинг» з додержанням вимог чинного законодавства щодо такого виду договору, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Позивач, як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі обґрунтовує свої вимоги тим, що на момент укладення спірного договору між сторонами існувала домовленість, що вподальшому між ними буде укладений договір на проведення геологорозвідувальних робіт, в рамках якого позивачем за плату та за замовленням відповідача будуть здійснені геологорозвідувальні роботи на нафтогазових родовищах, визначених відповідачем і сума отриманої позики буде зарахована в якості оплати договору на проведення геологорозвідувальних робіт, що, на думку позивача, є підставою для визнання спірного договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Мотиви правочину - це обставини , у зв'язку з якими особа вчиняє правочин.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину.

З умов договору від 17.01.2012р. №1/01-12 вбачається, що кредитор (відповідач у справі) надає безвідсоткову позику у розмірі 1900000 строком на три роки з моменту передачі коштів.

Таким чином, ТОВ "Геотехконсалтинг" (відповідач) у справі при укладенні спірного договору не отримував жодного економічного інтересу.

Позивач, а ні в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі не надав жодного обґрунтування наявності умислу у ТОВ "Геотехконсалтинг" при укладенні договору про надання безвідсоткової позики та не зазначив, який саме економічний результат чи матеріальну вигоду мав на меті отримати кредитор (відповідач у справі) при укладенні спірного договору.

Посилання позивача на те, що на момент укладення спірного договору між сторонами існувала домовленість, що вподальшому між ними буде укладений договір на проведення геологорозвідувальних робіт, в рамках якого позивачем за плату та за замовленням відповідача будуть здійснені геологорозвідувальні роботи на нафтогазових родовищах, визначених відповідачем і сума отриманої позики буде зарахована в якості оплати договору на проведення геологорозвідувальних робіт, що, на його думку, є підставою для визнання договору недійсним на підставі статт230 ЦК України, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги оскільки: по-перше, у спірному договорі відсутні жодні посилання та застереження щодо можливого укладення договору на здійснення геологорозвідувальних робіт; по-друге, позивачем не надано доказів щодо погодження ціни робіт за договором на здійснення геологорозвідувальних робіт чи інших доказів, які б підтверджували намір сторін укласти договір на здійснення геологорозвідувальних робіт, зокрема, попередній договір.

Таким чином, позивачем не доведено факту його обману, істотності значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і наявності безпосереднього зв'язку обставин, з якими апелянт пов'язує недійсність правочину, з його волевиявленням при укладенні договору про надання безвідсоткової позики від 17.01.2012р., за умовами якого позивач є позичальником.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (ч.3 п.п.2.1 п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину призюмується. Отже обов'язок доведення наявності обставин, з яким закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія судді Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, з якими закон пов'язує визнання спірного договору від 17.01.2012р. №1/01-12 недійсними.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік" слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р. у справі № 917/1040/15 - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік".

Керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Деррік", м. Київ, залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Полтавської області від 16.06.2015р. у справі № 917/1040/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 27.07.2015р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.