РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/29535/14

За позовомПриватного акціонерного товариства «Карло Пазоліні Трейдінг»
доПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Компанія «Карло Пазоліні (Швейцарія) СА»
про зобов'язання вчинити дії
Головуючий суддя: Яковенко А.В.

Судді: Любченко М.О.

Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача- Лашкул А.С. дов. №б/н від 18.03.2015р.
від відповідача- Козирь Т.О. дов. №3-131100/11377 від 05.06.2015р.
від третьої особи- Сілецька В.М. дов. №5319 від 15.04.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Карло Пазоліні Трейдінг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов'язання вчинити дії, крім того просив судові витрати у розмірі 6 699,00 грн. також покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч вимогам укладеного між сторонами Договору на розрахунково-касове обслуговування №9/17 від 03.09.2009 відповідачем не здійснено виконання заявок №431, 432, 433 на купівлю іноземною валюти, відповідно до яких відповідачем було списано 6 638 747,41 грн. та не виконано платіжні доручення №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн., №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2015 (суддя Босий В.П.) порушено провадження у справі №910/29535/14 та призначено розгляд вказаної справи на 26.01.2015.

Разом з позовною заявою позивач на адресу Господарського суду міста Києва була подана заява про забезпечення позову, відповідно до якої просив суд накласти арешт на грошові кошти, належні ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у загальному розмірі 6 015 000,00 грн. та 650 000,00 доларів США.

Суд, розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, відмовляє в її задоволенні, оскільки суду у відповідності до ст.ст. 66-67 ГПК України не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення Господарського суду міста Києва у вказаній справі.

В судовому засіданні 26.01.2015 оголошено перерву до 16.02.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.02.2015 оголошено перерву до 16.03.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 вирішено розгляд справи №910/29535/14 здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

Розпорядженням в.о. Голови Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 для здійснення колегіального розгляду справи визначено наступних суддів: Босий В.П. (головуючий), судді: Ломака В.С., Літвінова М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2015 справу №910/29535/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Босий В.П. (головуючий), судді: Ломака В.С., Літвінова М.Є та призначено справу до розгляду на 22.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2015 призначено розгляд справи №910/29535/14 на 13.05.2015.

В судовому засіданні 13.05.2015 оголошено перерву до 27.05.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Компанію «Карло Пазоліні (Швейцарія) СА» та відкладено розгляд справи на 03.06.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.06.2015 оголошено перерву до 10.06.2015 відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/705 від 10.06.2015 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва справу №910/29535/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Яковенко А.В., судді Літвінова М.Є., Ломака В.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2015 справу №910/29535/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Яковенко А.В., судді Літвінова М.Є., Ломака В.С. та призначено справу до розгляду на 27.07.2015.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №04-23/1029 від 27.07.2015 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва справу №910/29535/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Яковенко А.В., судді Літвінова М.Є., Любченко М.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 справу №910/29535/14 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Яковенко А.В., судді Літвінова М.Є., Любченко М.О.

Представник позивача у судове засідання 27.07.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 27.07.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача у судове засідання 27.07.2015 з'явився, надав пояснення по суті справи, відповідно до яких підтримав у повному обсязі позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі №910/29535/14.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 27.07.2015 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2009 між Закритим акціонерним товариством «Карло Пазоліні Трейдінг», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Карло Пазоліні Трейдінг» (далі - Клієнт, Позивач) та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк, Відповідач) укладено Договір на розрахунково-касове обслуговування №9/17 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок №7901 у національній валюті і (або) поточний рахунок №7902 у іноземній валюті (долари США) (далі - Рахунки) та зобов'язується здійснювати його розрахунково касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплачувати послуги Банку згідно тарифів Банку в порядку і на умовах, визначених Договором.

Приписами п.п. 2.1.-2.2. Договору передбачено, що Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування Рахунку в операційний день Банку у порядку і на умовах, визначених чинним законодавством України та банківськими правилами. Списання Банком грошових коштів з Рахунку здійснюється за дорученням Клієнта або без його доручення у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що накладення арешту на Рахунки або припинення операцій за ними, що обмежує право Клієнта на розпорядження коштами, можливе тільки у випадках, встановлених чинним законодавством України.

Згідно з п. 3.2.1. Договору Клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на Рахунках, окрім випадків обмеження такого права, встановлених чинним законодавством України.

Приписами п. 3.3.2. Договору передбачено, що Банк зобов'язується вести комплексне розрахунково-касове обслуговування Рахунків та виконувати за дорученням Клієнта розрахункові, касові і інші операції, які не суперечать та передбачені для даного виду рахунків чинним законодавством України та банківськими правилами. Надання інших послуг, що безпосередньо не відносяться до розрахунково-касового обслуговування (кредитування, операції з цінними паперами, факторинг, лізинг та інші операції), здійснюється на підставі окремих договорів, укладених між Банком та Клієнтом.

Пунктами 3.3.3.-3.3.4. Договору передбачено, що Банк зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування Рахунку у визначений час з 9.00 до 15.00, крім суботи, неділі та святкових і неробочих днів та забезпечувати своєчасне зарахування грошових коштів на Рахунки.

Сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 5.1. Договору).

У подальшому сторонами укладалися Додаткова угода №1 від 28.05.2010 та Додаткова угода №2 від 13.05.2011, згідно умов яких змінювався розмірі тарифів банку та відкривався Клієнту поточний рахунок у іноземній валюті №7904 в англійських фунтах стерлінгах.

Спір у справі виник, на думку Позивача, у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем узятих на себе зобов'язань, відповідно до укладеного Договору, у результаті чого надані до виконання платіжні доручення №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн., №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн. не були виконані, заявки №431, 432, 433 на купівлю іноземної валюти не виконані у зв'язку з чим Позивач листами від 18.12.2014 за №01-572 та №01-573 просив повернути перераховані кошти для купівлі іноземної валюти у розмірі 6 638 747,41 грн. на поточний рахунок №7901.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 72 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно з п. 7.1.2. ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України

Банк зобов'язаний вчиняти для Клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок Клієнта, в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений Договором банківського рахунка або законом, за розпорядженням Клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений Договором банківського рахунка або законом. (ст. 1068 ЦК України).

Як вказує Позивач, Відповідачем у порушення умов Договору не були виконані платіжні доручення:

- №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн.;

- №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на виконання заявок №431 від 12.12.2014, №432 від 12.12.2014, №433 від 16.12.2014 Позивачем перераховано на підставі платіжних доручень №5176 від 12.12.2014, №5177 від 12.12.2014, №5225 від 16.12.2014 суму у загальному розмірі 8 030 450,00 грн.

Купівля Банком іноземної валюти підтверджується випискою Банку по рахунках ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» у зазначений вище період.

Разом з тим, як указує Позивач, грошові кошти, що були перераховані в оплату аксесуарів та взуття, контрагент Позивача - Компанія «Карло Пазоліні (Швейцарія) СА» (Третя особа) не отримав.

У зв'язку з цим, Позивачем 18.12.2014 на адресу відповідача направлено вимоги №01-572 і №01-573 про скасування та відкликання заявок на закупівлю валюти №№ 431, 432 від 12.12.2014, №433 від 16.12.2014 та повернення раніше перерахованих коштів з транзитного рахунку №67980 на поточний рахунок № 7901.

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Згідно п. 8.4 ст. 8 зазначеного Закону, міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно з п. 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: «Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку»; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності. Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Пунктом 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 за №2121-III, встановлено, що зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказував на те, що між сторонами також укладалися Договір про мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію №614v-01-06 від 17.07.2006 (далі - Кредитний договір-1) та Договір про відновлювальну кредитну лінію №10v-01-13 від 13.06.2013 (далі - Кредитний договір-2).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору-1 в остаточній редакції Додаткових угод №№ 1-21, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію загальним лімітом 3 000 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 08 вересня 2016 року та сплатити за користування кредитними коштами проценти.

Згідно з п.п. «е» п. 6.1. Кредитного договору-1 Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та уплати процентів за весь період користування кредитом до настання строку, указаного п. 2.4. договору, а Позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти і виплатити всі проценти протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання вимоги Банку у випадку якщо на підставі наданих Позичальником документів, а також отриманої Банком достовірної інформації можна зробити обґрунтований висновок про істотне погіршення фінансового стану Позичальника відносно до фінансового стану на момент укладення цього договору.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору-2 в остаточній редакції Додаткових угод №№ 1,2, Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 500 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 29.05.2015 і сплатити за користування кредитними коштами проценти.

Згідно з п.п. «f» п. 6.1. Кредитного договору-2 Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та уплати процентів за весь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний в п. 1.1. договору, а Позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти і виплатити всі проценти протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання вимоги Банку у випадках коли на підставі наданих Позичальником або інших документів, а також отриманої Банком інформації можна дійти обґрунтованого висновку про погіршення фінансового стану Позичальника по відношенню до фінансового стану на момент укладення цього договору згідно з вимогами до оцінки фінансового стану позичальників, що встановлені НБУ для формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні приписи містяться в ч. 2 ст. 345 ГК України.

17.12.2014 Відповідач, користуючись наданим йому правом п.п. «е» та «f» п. 6.1. кредитних договорів, звернувся до Позивача з вимогами №3070, №3071, які були отримані останнім 22.12.2014, відповідно до яких просив протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання вказаних вимог, відповідно до яких просив здійснити дострокове повернення суми кредитів та процентів за увесь строк користування кредитними коштами.

Тобто, враховуючи дату отримання Позивачем вимог №3070, №3071 (22.12.2014) та встановлений строк (5 робочих днів) п.п. «е» та «f» п. 6.1. кредитних договорів, термін повернення кредитних коштів та процентів сплив 30.12.2014.

Згідно з приписами ч. 2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач у своїх повідомленнях №№01-595, 01-596 від 25.12.2014 вказував, на відсутність порушень умов кредитних договорів, повну та своєчасну сплату всіх платежів (процентів, комісій тощо), а також на невмотивованість висновку Відповідача про істотне погіршення стану Позивача.

З матеріалів справи вбачається (виписка по особовому рахунку за період з 09.02.2015 по 09.02.2015), що 09.02.2015 Відповідачем на підставі п.п. «е» та «f» п. 6.1. кредитних договорів було списано з рахунку Позивача кошти на загальну суму 6 015 000,00 грн. (3 345 000,00 грн. + 2 670 000,00 грн.).

В той же час с матеріалів справи вбачається, що станом на 30.12.2014 Банк за Договором уже вважався таким, що прострочив свої зобов'язання за платіжними доручення №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн., №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн. та вимогами №01-572 і №01-573 про скасування та відкликання заявок на закупівлю валюти №№ 431, 432 від 12.12.2014, №433 від 16.12.14 та повернення раніше перерахованих коштів з транзитного рахунку №67980 на поточний рахунок № 7901.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Обмеження прав Клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. (ст. 1074 ЦК України).

Як зазначалося раніше, згідно з приписами положень п. 3.2.1. Договору Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

З урахуванням того, що право власності є непорушним (ч. 1 ст. 321 ЦК України), а Банк не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження права позивача розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 ЦК України), Позивач правомірно звернувся до суду про захист свого права та зобов'язання Відповідача:

- перерахувати з транзитного рахунку №67980 за заявками №431 від 12.12.2014, №432 від 12.12.2014, №433 від 16.12.2014 суму у розмірі 6 638 747,00 грн. на поточний рахунок №7901;

- виконати платіжні доручення №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн. та №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн.

Стосовно позовних вимог про визнання Відповідача винним у порушенні строків виконання платіжних доручень №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн., №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн. та зобов'язання Відповідача надати Позивачу документальні підтвердження платіжної системи SWIFT по вихідним платежам у валюті USD відповідно 11.12.2014 та 15.12.2014, що були списані з рахунку №7902 суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Водночас, частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, особа має право звертатись до суду за захистом саме порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Особи, що звертаються до суду, повинні довести належними та допустимими доказами порушення своїх прав та необхідність їх захисту.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на положення статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси господарюючих суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання визначається цим кодексом, іншими законами.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

Даної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 07.11.2012 року у справі № 5011-54/5770-2012.

Варто зазначити, що чинне законодавство не передбачає такого способу захисту цивільних прав, як визнання особи винною, зобов'язання надання документальних підтверджень системи SWIFT за результатами розгляду відповідних позовних вимог, у зв'язку з чим указані вимоги не підлягають задоволенню судом.

Крім того, визнання особи винуватою/невинуватою є по суті встановленням факту, що має юридичне значення, та може мати місце лише при розгляді спору про право цивільне.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт невиконання зобов'язання за Договором належним чином доведений, документально обґрунтований, Відповідачем не спростований.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги Позивача є законними, обґрунтованими в частині зобов'язання Відповідача перерахувати з транзитного рахунку №67980 за заявками №431 від 12.12.2014, №432 від 12.12.2014, №433 від 16.12.2014 суму у розмірі 6 638 747,00 грн. на поточний рахунок №7901; виконати платіжні доручення №5271 від 18.12.2014 на суму 3 345 000,00 грн. та №5306 від 23.12.2014 на суму 2 670 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ) здійснити наступні дії:

- перерахувати 6 638 747,41 грн. з транзитного рахунку ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг», відкритого у Філії Центральне Регіональне Управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за №67980 на його поточний рахунок за №27901, відкритий у Філії Центральне Регіональне управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»;

- виконати платіжне доручення ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» за №5271 від 18.12.2014 на загальну суму 3 345 000,00 грн.;

- виконати платіжне доручення ПрАТ «Карло Пазоліні Трейдінг» за №5306 від 23.12.2014 на загальну суму 2 670 000,00 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "Карло Пазоліні Трейдінг" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 2/19; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

7. Дата складання повного тексту рішення 31.07.2015.

Головуючий суддя А.В.Яковенко

Судді М.О.Любченко

М.Є.Літвінова