РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015Справа №910/14606/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадетський гай»

про стягнення 105 362,25 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кравчик С.М. (представник за довіреністю №91/2014/12/26-10 від 26.12.2014р.);

від відповідача: Лучка Т.В. (представник за довіреністю від 28.07.2015р.).

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадетський гай» (надалі також - відповідач) суми в розмірі 105 362,25 грн., а саме 75 636,34 грн. заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 10 580,32 грн. пені, 878,28 грн. 3% річних та 18 267,31 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №8594046 від 07.11.2014р. в частині поставленої за період з 01.12.2014р. по 01.04.2015р. теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою від 09.06.2015р. позовна заява була прийнята до розгляду суддею Морозовим С.М., порушено провадження в справі №910/14606/15 та призначено її до розгляду на 07.07.2015р.

Судове засідання 07.07.2015р. не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. на тривалому лікарняному.

У зв'язку з виходом 13.07.2015р. судді Морозова С.М. з лікарняного, справа №910/14606/15 ухвалою від зазначеної дати була призначена до розгляду на 28.07.2015р.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, однак в судовому засіданні наголосив на тому, що суму основного боргу ним сплачено у зв'язку з чим просив суд припинити провадження в цій частині, а також відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення пені до 1,00 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України і з клопотанням про розстрочку виконання рішення суду.

Судом повідомлено сторонам, що правову оцінку зазначеним клопотання буде надано в під час винесення рішення в справі.

В судовому засіданні позивачем було усно заявлено про припинення провадження в справі в частині стягнення основної суми боргу, оскільки її сплачено відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Зважаючи, що зазначена позивачем заява була усно заявлена в судовому засіданні, то судом буде враховано зазначені позивачем обставини та вирішено питання щодо припинення провадження в справі стосовно стягнення з відповідача основної суми заборгованості.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 28 липня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (електропостачальна організація за Договором) та відповідача (абонент за Договором) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №8594046 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1. якого предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, для проведення пусконалагоджувальних робіт, на умовах, передбачених цим Договором.

Позивач, відповідно до п. 2.2.1. Договору зобов'язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Відповідач, згідно з п. 2.3.1. Договору, зобов'язується додержуватися кількості споживання енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої енергії.

Облік споживання відповідачем теплової енергії проводиться розрахунковим способом (за приладами обліку; розрахунковим способом - необхідне внести) (п. 5.1. Договору).

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків за теплову енергію, схему розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, технічні характеристики теплових мереж та систем, акт розмежування балансової вартості теплових мереж та систем те експлуатаційної відповідальності сторін, умови припинення постачання теплової енергії, довідки даних по будинку.

Відповідно до п. 2. Додатку №4 до Договору відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Спір в справі виник в зв'язку з тим, що за період з 01.12.2014р. по 01.04.2015р. відповідачем не було оплачено вартість використаної теплової енергії, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є Договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень Додатку №4 до Договору строк оплати вартості спожитої теплової енергії у відповідача настав.

На підтвердження обсягів та строків споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи копії облікової картки відповідача та зведені відомості за вказаний період.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за Договором у вказаний період в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 75 636,34 грн.

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, відповідачем, після звернення позивача до суду з даним позовом, була здійснена оплата спожитої теплової енергії за період з 01.12.2014р. по 01.04.2015р. на суму в розмірі 75 636,34 грн.

В підтвердження зазначеної обставини відповідачем надано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії платіжних доручень: №190 від 10.06.2015р. на суму в розмірі 50 000,00 грн. та №191 від 10.06.2015р. на суму в розмірі 25 636,34 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням того, що відповідачем в повному обсязі сплачено на рахунок позивача суму основної заборгованості в розмірі 75 636,34 грн., провадження в справі, в цій частині, підлягає припиненню, оскільки оплата суми боргу відповідачем була здійснена після звернення позивача до суду, а саме після 08.06.2015р.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 10 580,32 грн.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок суми пені в розмірі 10 580,32 грн., судом встановлено, що здійснений він вірно, а тому, є обґрунтованим.

Однак, відповідачем заявлено клопотання в справі про застосування судом положень п. 3. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу в частині стягнення з нього суми пені та зменшити її розмір до 1,00 грн.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідачем до прийняття рішення по справі було повністю погашено суму основного боргу, окрім того, статутом відповідача визначено, що головною метою діяльності останнього є надання житлово-комунальних послуг мешканцям багатоквартирних будинків, а отже відповідач не є кінцевим користувачем такого виду товарної продукції, як теплова енергія, і заборгованість перед позивачем виникає через несвоєчасну оплату коштів мешканцями. Даний факт свідчить про відсутність вини відповідача в виникненні заявленої заборгованості, адже відповідачем вживаються вичерпні заходи щодо оплати мешканцями за теплову енергію.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, зокрема, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. (ст. 551 Цивільного кодексу України).

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. (ст. 233 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, досліджених судом, за висновками суду, в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 10 580,32 грн., суд зменшує на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зазначену суму пені на 99% від заявленої позивачем, та стягує з відповідача пеню в розмірі 1,00 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 878,28 грн. та 18 267,31 грн. інфляційних втрат.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Крім того відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати за спожиту теплову енергію у термін, визначений умовами Договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних в сумі 878,28 грн. за період з грудня 2014р. по квітень 2015р. та 18 67,31 грн. інфляційних нарахувань за вказаний період, які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір процентів річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 878,28 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 18 267,31 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що провадження в справі №910/14606/15 в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 75 636,34 грн. підлягає припиненню, а інші вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача пені в розмірі 1,00 грн., 3% річних в сумі 878,28 грн. та інфляційних втрат в сумі 18 267,31 грн.

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 5 календарних місяців з оплатою рівними частинами.

Клопотання обґрунтоване скрутним матеріальним становищем відповідача, наявністю загрози банкрута юридичної особи-відповідача.

Згідно із ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Отже, враховуючи положення ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що у відповідача склалось скрутне фінансове становище, що призводить до утруднення виконання рішення суду, а тому, враховуючи інтереси обох сторін у справі, з огляду на обов'язковість виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що стягнення суми боргу необхідно розстрочити шляхом стягнення суми боргу на п'ять календарних місяців, згідно графіку.

Також, статею 49 Господарського процесуального кодексу України та пунктом 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу IV Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір позивача у розмірі 2 107,25 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України та з огляду проведення відповідачем розрахунків по основному зобов'язанню вже після звернення позивача до суду з даним позовом, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Провадження в справі №910/14606/15 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадетський гай» суми основного боргу за теплову енергію в розмірі 75 636,34 грн. припинити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадетський гай» (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Ернста, 16-Б) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (, адреса: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5) суму пені в розмірі 1,00 грн. (одна гривня 00 копійок), суму 3% річних в розмірі 878,28 грн. (вісімсот сімдесят вісім гривень 28 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 18 267,31 грн. (вісімнадцять тисяч двісті шістдесят сім гривень 31 копійка) та судовий збір в розмірі 2 107,25 грн. (дві тисячі сто сім гривень 25 копійок).

4. Розстрочити виконання рішення суду на 5 (п'ять) місяців, а саме:

- до 25.08.2015р. підлягає сплаті сума в розмірі 4 250,57 грн. (чотири тисячі двісті п'ятдесят гривень 57 копійок);

- до 25.09.2015р. підлягає сплаті сума в розмірі 4 250,57 грн. (чотири тисячі двісті п'ятдесят гривень 57 копійок);

- до 25.10.2015р. підлягає сплаті сума в розмірі 4 250,57 грн. (чотири тисячі двісті п'ятдесят гривень 57 копійок);

- до 25.11.2015р. підлягає сплаті сума в розмірі 4 250,57 грн. (чотири тисячі двісті п'ятдесят гривень 57 копійок);

- до 25.12.2015р. підлягає сплаті сума в розмірі 4 251,56 грн. (чотири тисячі двісті п'ятдесят одна гривна 56 копійок).

5. В іншій частині в позові відмовити.

6. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.08.2015р.

Суддя С.М. Морозов