ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р.Справа № 916/1262/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.,

(У зв'язку з перебуванням судді Разюк Г.П. у відпустці, склад судової колегії сформований на підставі розпорядження №262 від 10.07.2015 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.07.2015.

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Плакушко О.С. (за довіреністю),

від відповідача - Хлопко В.Ф. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»

на рішення господарського суду Одеської області від 25 травня 2015 року

по справі № 916/1262/15-г

за позовом Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»

до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційного управляння морських шляхів»

про стягнення 32 500, 24 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 30.07.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт», яке є правонаступником ДП «Дніпро-Бузький морський торговельний порт» (далі - Порт, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі - Управління, відповідач) про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32 500,24 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 29 772,43 грн., пені - 2 685,86 грн., 5,25 грн. - 3% річних та 36,70 грн. - збитків від інфляції.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами № 21СП-116/220705 від 22.07.2005 року на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу Управління та поруки № 080805/4 від 08.08.2005 року щодо своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги з бункерування водою, за зняття лояльних і фекальних вод, за послуги Портнагляду, агентської винагороди, послуги портального крану та за забезпечення земснаряду прапором України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.05.2015 у задоволенні позову Порту - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що Порт звернувся з позовом до суду з пропуском встановленого ст. 267 ЦК України 3-х річного строку позовної давності, оскільки перебіг цього строку за зобов'язаннями відповідача оплатити надані послуги в сумі 29 689,63 грн. згідно з договором поруки розпочався після отримання 18.02.2006 року (факсом) листа ДП «ДБМТП» № 312/01-09/02-03 від 17.02.2006 року, в сумі 82,80 грн. по рахунку від 31.12.2005 року розпочався 31.12.2005 року, внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Порт звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008 порушено провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 у справі № 2/6-08-285, позивача визнано кредитором відповідача з грошовими вимогами до нього на суму 429 372,94 грн. Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014 провадження по справі про банкрутство відповідача припинено, внаслідок чого з 18.11.2014 припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, яка існувала на протязі періоду з 23.01.2008 по 18.11.2014, у зв'язку з чим перебіг позовної давності почався заново з 18.11.2014 без зарахування часу, що минув до його переривання, а тому позивачем подано позов в межах строків позовної давності.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.07.2015 року прийнято вищезазначену апеляційну скаргу до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Головея В.М., суддів Принцевської Н.М., Разюк Г.П. та розгляд останньої призначено на 28.07.2015.

У зв'язку з відпусткою судді-учасника колегії Разюк Г.П., проведено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок якого для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючого судді Головея В.М., суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І.

В судовому засіданні 28.07.2015 судовою колегією задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 30.07.2015 року.

В судовому засіданні 30.07.2015 представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.07.2015 заперечував проти апеляційної скарги та просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 22.07.2005 року між ДП «Дніпро-Бузький морський торговельний порт» (17.02.2009 року ДП «Дніпро-Бузький морський торговельний порт» було реорганізовано шляхом його приєднання до ДП «Миколаївський морський торговельний порт» на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008 року № 972. Пунктом 2 вказаного наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01.08.2008 року № 972 та Статутом ДП «Миколаївський морський торговельний порт», затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 264 від 11.03.2009 року, визначено ДП «Миколаївський морський торговельний порт» правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Дніпро-Бузький морський торгівельний порт»), правонаступником якого є позивач (замовник) та відповідачем (підрядчик) укладено договір №21СП-116/220705 на проведення днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП «ДБМТП» (далі договір) за яким відповідач зобов'язався виконати днопоглиблювальні роботи на підхідному каналі ДП «ДБМТП», а позивач зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи у відповідності з проектною документацією, виданому позивачем технічному завданню та згідно з умовами договору.

Згідно п. 11.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2005 року. У разі якщо на момент закінчення строку дії договору сторонами не виконанні будь-які взаємні зобов'язання договір продовжує діяти до виконання сторонами всіх взаємних зобов'язань і проведення остаточних розрахунків між сторонами (п. 11.2. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору замовник зобов'язаний уповноважити дорученням свого представника на підписання актів за формою Ф-2, довідок про вартість виконаних робіт, документів по промірним роботам, вирішення усіх питань, які можуть виникнути під час виконання робіт за договором, з наданням підрядчику відповідного доручення одночасно з підписанням договору.

Пунктом 4.1. договору узгоджено, що приймання замовником робіт, виконаних підрядчиком за календарний місяць, виконуються шляхом підписання повноважними представниками замовника і підрядчика акту виконаних робіт за формою Ф-2 із зазначенням об'єму вилученого ґрунту та довідки про вартість виконаних робіт. Акт приймання за формою Ф-2 та довідка складаються не пізніше 30 числа кожного календарного місяця на підставі виконавчих промірів, підписуються замовником протягом трьох робочих днів з дати вручення, яка письмово підтверджується сторонами. Підписані обома сторонами акти за формою Ф-2 та Довідка є підставою для оплати робіт згідно зі ст. 5 даного договору.

Для підготовки до виконання днопоглиблювальних робіт за договором, замовник до початку виконання робіт перераховує на розрахунковий рахунок підрядчика 250 000,00 грн., які зараховуються як оплата підрядчику за виконання днопоглиблювальних робіт (п. 5.1. договору).

За умовами п. 5.2. договору оплата за виконані роботи виконується замовником на підставі підписаних обома сторонами акту виконаних робіт за формою Ф-2 та довідки про вартість виконаних робіт, не пізніше трьох банківських днів.

З метою забезпечення своєчасного виконання вищенаведених днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу, ДП «Дніпро-Бузький МТП» виступило поручителем відповідно до ряду тристоронніх договорів поруки.

Так, 08.08.2005 року між ДП «Дніпро-Бузький МТП» (поручитель), відповідачем (управління) та ТОВ Компанією «Пасіфік Мерітайм» (кредитор) укладено договір поруки № 080805/5 (далі договір поруки), за умовами якого, між кредитором та Управлінням укладений договір агентування шляхом обміну листами від 03.08.2005 року № 001/233 та від 03.08.20005 року №L03, відповідно до якого кредитор зобов'язався від свого імені та за рахунок Управління організувати на підставі заявок останнього забезпечення земснарядів питною водою, зняттю фекальних і льяльних вод, по лоцманському проведенню і послуги СРРС, та інше (далі - «послуги»), та сплачувати суми за послуги, пов'язані з перебуванням земснарядів у Дніпро-Бузькому морському торговельному порту. В свою чергу Управління зобов'язалось сплатити кредитору агентські послуги в розмірах, встановлених Міністерством транспорту України, і витрати, зроблені ним для оплати послуг, в межах наданих повноважень від імені та за згодою Управління по цінам, вказаним в рахунках кредитора, протягом семи днів, з моменту виставлення рахунків (п.п. 1.1., 1.1.1., 1.1.2. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору поруки ДП «Дніпро-Бузький МТП» зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань Управлінням за договором постачання, у разі невиконання або неналежного виконання Управлінням цих зобов'язань.

Згідно п. 2.1. договору поруки, передбачені договором зобов'язання поручителя перед кредитором обмежуються сплатою суми основного боргу в розмірі не більше 30 000,00 грн.

Позивач стверджує, на підставі вказаного договору поруки № 080805/5 та укладеного договору агентування ТОВ Компанія «Пасіфік Мерітайм» надало відповідачу за заявками останнього послуги з обслуговування земснаряду «Арабатський» (витрати по забезпеченню питною водою, зняттю фекальних льяльних вод, по лоцманському проведенню, послуги СРРС та інші), вартість яких склала 29 689,63 грн. Проте, вказана вартість послуг відповідачем не була сплачена, у зв'язку з чим ДП «ДБМТП» виконало його зобов'язання перед кредитором, перерахувавши суму вартості наданих відповідачу послуг в загальному розмірі 29 689,63 грн. на рахунок кредитора, що підтверджується платіжним дорученням № 127 від 02.02.2006 року та не заперечується сторонами у справі.

Згідно п. 3.10. договору поруки до ДП «Дніпро-Бузький МТП», який виконав зобов'язання Управління, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, тобто відповідно до п. 3.10. договору поруки та приписам ч. 2 ст. 556 ЦК України до ДП «Дніпро-Бузький МТП» перейшли права ТОВ Компанія «Пасіфік Мерітайм» вимагати від відповідача оплату 29 689,63 грн. за надані послуги.

Крім цього, ДП «ДБМТП» надало відповідачу послуги Інспекції державного портового нагляду по оформленню відходу судна «Румб», яке було задіяно відповідачем для виконання днопоглиблювальних робіт по реконструкції підхідного каналу ДП «ДБМТП». Надання послуг підтверджується заявою капітана № 58 на право відходу судна «Румб» від 31.12.2005 року та довідкою-рахунком від 31.12.2005 року, на підставі якого ДП «ДБМТП» 31.12.2005 року виставило відповідачу для оплати рахунок на загальну суму 82,80 грн., який повинен бути оплаченим в строк до 31.12.2005 року.

Оскільки, відповідач до сьогоднішнього часу не розрахувався за надані послуги загальною вартістю 29 772,43 грн., то місцевий суд дійшов до правомірного висновку про те, що у відповідача існує борг перед позивачем по оплаті за надані послуги у названій сумі та цей факт не оспорюється відповідачем, а відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно п. 1 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 972 від 01.08.2008 року ДП «Дніпро-Бузький МТП» 17.02.2009 року реорганізовано шляхом його приєднання до ДП «Миколаївський морський торговельний порт».

Відповідно до п. 2 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 972 від 01.08.2008 року та статуту позивача, який затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 264 від 01.03.2009 року встановлено, що Порт є правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Дніпро-Бузький МТП», внаслідок чого останній правомірно звернувся з цим позовом до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом, а тому до спірних правовідносин сторін повинний бути застосований загальний строк позовної давності тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29 травня 2013 року N 10 зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно п. 4.2 названої постанови Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Отже, враховуючи вищевикладене, перебіг позовної давності за зобов'язаннями відповідача оплатити надані агентські послуги вартістю 29 689,63 грн., як правильно встановив суд першої інстанції, розпочався з 18.02.2006 року, а в сумі 82,80 грн. по рахунку від 31.12.2005 року розпочався - 31.12.2005 року.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 01.03.2006 року, 04.04.2006 року та 06.09.2006 року підписав акт звірки взаємних розрахунків, в якому визнав свій борг перед позивачем у сумі 29 772,43 грн., тому з цих дат відбулося переривання строку позовної давності та її перебіг починався заново, згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України. Тому, з моменту підписання відповідачем останнього акту звірки взаємних розрахунків від 06.09.2006 року і почався з початку перебіг 3-х річного строку позовної давності, внаслідок чого колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що граничним строком звернення позивача до суду за захистом своїх прав є дата 18.02.2009 року та 31.08.2009 відповідно, так як на підставі вищевикладеного цією датою є 06.09.2009 року.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з даним позовом 25.03.2015 року.

Наслідки спливу позовної давності передбачені ст. 267 ЦК України, згідно п. 4 котрої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч. 3 статті 263 ЦК України).

Згідно п. 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно ст. 264 ЦК України переривання позовної давності застосовується до строку, що не сплинув.

Отже, граничним строком звернення позивача до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є дата 06.09.2009 року.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2008 року. порушено провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

04.08.2009 року в газеті «Урядовий кур'єр» № 139 (4045) опубліковано оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача.

01.09.2009 року Порт звернувся до місцевого суду із заявою про вимоги до боржника у справі про банкрутство на суму 424 647,88 грн., до якої і увійшла спірна сума у розмірі 29 772,43 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.06.2010 року. у справі № 2/6-08-285 позивача визнано кредитором відповідача з грошовими вимогами до нього на суму 429 372,94 грн., до якої і увійшла спірна сума боргу в розмірі 29 772,43 грн..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2014, яка набрала законної сили 29.12.2014 відповідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від цієї дати, провадження у справі про банкрутство ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» № 2/6-08-285 припинено та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно п. 54 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» названий Закон і Господарський процесуальний кодекс не містять приписів стосовно заборони прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також стосовно вирішення спору за цим позовом по суті.

Порушення справи про банкрутство не віднесено ст. 62 ГПК України до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у встановленому Господарським процесуальним кодексом порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушено справу про банкрутство і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі частини першої статті 79 ГПК ухвалою суду зупиняє позовне провадження і роз'яснює позивачу зміст і наслідки частини другої статті 14 Закону.

Так як, на час публікації в газеті «Урядовий кур'єр» № 139 (4045) оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача (04.08.2009 року), а також і на час звернення Порту до місцевого суду із заявою про вимоги до боржника у справі про банкрутство на суму 424 647,88 грн., до якої і увійшла спірна сума у розмірі 29 772,43 грн. (01.09.2009 року.) 3-х річний строк позовної давності по вимогам щодо стягнення з відповідача 29 772,43 грн. боргу ще не сплинув, оскільки, як зазначалося вище граничним строком звернення позивача до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є дата 06.09.2009 року, то протилежні висновки суду першої інстанції є помилковими.

Вищенаведене свідчить про те, що строк позовної давності в процесі розгляду справи про банкрутство відповідача № 2/6-08-285 зупинявся з 04.08.2009 року по 29.12.2014 року, так як в цей період часу Порт був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на підставі вищенаведеного законодавства України.

Доказів того, що в період розгляду справи № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача з 04.08.2009 року по 29.12.2014 року останнім були здійснені будь-які інші дії, що свідчать про визнання боргу та переривання строку позовної давності в матеріалах справи не міститься та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, позивачем суду не надано, тому вважати, що в цей період часу відбулося не лише зупинення строку позовної давності, а ще й його переривання - неможливо, внаслідок чого протилежні доводи скаржника до уваги прийнятими бути не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦК України - від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що перебіг строку позовної давності по вимогам позивача щодо стягнення з відповідача 29 772,43 грн. боргу відбувався з 06.09.2006 року (дата останнього підписаного відповідачем акту звірки взаємних розрахунків) по 04.08.2009 року (дата публікації в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про порушення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача), тобто на протязі 2 років 10 місяців та 28 днів, а з 04.08.2009 року по 29.12.2014 року (дата набрання законної сили ухвали господарського суду Одеської області від 18.11.2014 року про припинення провадження у справі № 2/6-08-285 про банкрутство відповідача та припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів) цей строк зупинявся та продовжився з 30.12.2014 року (дата припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності), а тому цей 3-х річний строк сплинув 02.02.2015 року (3 роки - 2 роки 10 місяців 28 днів = 1 місяць 02 дні; 30.12.2014 року + 1 місяць 02 дні = 02.02.2015 року).

З позовом до суду позивач звернувся 25.03.2015 року, тобто з пропуском встановленого законом 3-х річного строку позовної давності.

Цей факт фактично визнаний і Портом в його заяві № 1433/15 від 04.06.2015 року (т. 1, а.с.212-215) про відновлення судом пропущеного строку позовної давності в якій Порт вважає, що цей строк ним пропущений з поважних причин, а тому підлягає відновленню в порядку п. 5 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до абз. 3 п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інструментом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску позовної давності.

В заяві про відновлення пропущеного строку позовної давності Порт фактично не посилається на об'єктивні причини, що зумовили пропуск ним цього строку давності з поважних причин, а наполягає на тому, що в період з 23.01.2008 року і по 18.11.2014 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів Управління, а тому, в цей період часу, відбулось зупинення строку позовної давності, а крім того, відповідачем було визнано борг у справі про банкрутство, що зумовило переривання позовної давності.

Але, всі ці доводи Порту досліджені як судом першої, так і апеляційної інстанції та визнані помилковими про що йдеться вище в мотивувальній частині цієї постанови, внаслідок чого вважати їх поважними - неможливо, так як поважною причиною може вважатися та, існування якої зумовлено факторами об'єктивного характеру, які не залежать від волі заявника, тобто ні за яких обставин не можуть бути ним змінені чи усунуті, а таких обставин, у даному випадку немає.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що місцевий суд, за відповідною заявою відповідача застосував до правовідносин сторін п. 4 ст. 267 ЦК України, а тому підставне відмовив у задоволенні позову Порту щодо стягнення з відповідача 29 772,43 боргу у зв'язку зі спливом трирічного строку позовної давності, внаслідок чого протилежні доводи скаржника до уваги прийнятими бути не можуть.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог, тобто зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущено строки позовної давності як до вимог про стягнення основної суми боргу, відповідно зі спливом позовної давності до вказаної вимоги за вимогою про сплату процентів і інфляційних збитків, передбачених ст. 625 ЦК України, позовна давність також спливла, що є підставою для відмови в цій частині вимог, а також відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача і суми пені.

Як вбачається зі змісту позову, нарахування 3% річних від простроченої суми 82,80 грн. по рахунку № 2413 від 31.12.2005 року було здійснено позивачем за період з 19.04.2006 року по 23.01.2008 року та з 01.11.2014 року по 23.03.2015 року з урахуванням дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство «Чоразморшлях», який діяв з 23.01.2008 року по 18.11.2014 року. Аналогічно позивачем нараховано збитки від інфляції за вказаний період прострочення в сумі 36,70 грн.

В п. 5.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущено строки позовної давності як до вимог про стягнення основної суми боргу, відповідно зі спливом позовної давності до вказаної вимоги за вимогою про сплату процентів і інфляційних збитків, передбачених ст. 625 ЦК України, позовна давність також спливла, що є підставою для відмови в цій частині вимог.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що висновок господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог відповідає нормам матеріального та процесуального права, але за мотивами, викладеними в постанові, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи, згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Принцевська Н.М.

Ярош А.І.