ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 р. Справа№ 5015/4027/11

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс», м. Рівне

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 42 526 грн. 42 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс», м. Рівне звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 про стягнення 42 526 грн. 42 коп.

20.07.2011 р. суддею Господарського суду Львівської області Костів Т.С. порушено провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи на 30.08.2011 р. Ухвалою суду від 03.10.2011 р. провадження у справі №5015/4027/11 було зупинено, матеріали справи направлено в прокуратуру Львівської області для проведення відповідної перевірки.

У зв'язку з обранням Костів Т.С. суддею Львівського апеляційного адміністративного суду, автоматизованою системою документообігу суду проведено автоматичний розподіл справи №5015/4027/11 та визначено суддю Мазовіту А.Б. для подальшого її розгляду.

За вих. №50/1-38698 від Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області надійшло повідомлення про те, що матеріали справи по факту порушень чинного законодавства України при здійсненні господарської діяльності з боку працівників ТОВ «Рівнетранссервіс» було зареєстровано Рівненським МВ УМВС в ЖРЗНЗ №17562 від 24.11.2011р. По даному факту прийнято рішення про відмову у порушенні кримінальної справи.

Ухвалою суду від 13.01.2014 р. провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 27.01.2014 р. Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 24.03.2014 р. провадження у справі №5015/4027/11 було зупинено, призначено судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Для вирішення експерту були поставлене запитання: якою є розумна вартість кожного окремого перевезення вантажу автомобільним транспортом, виходячи із звичайних цін, що склалися на ринку аналогічних послуг на момент здійснення таких перевезень, які були замовлені у Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно договору №331 від 31.03.2009 р. відповідно до заявок і CMR, що долучені позивачем до матеріалів справи.

Листом за вих. №2603 від 13.05.2014 р. Львівський НДІ судових експертиз повідомив суд про те, що у Львівському НДІ судових експертиз відсутні фахівці, необхідні для вирішення питань, поставлених судом, та повернув без виконання ухвалу суду від 24.03.2014 р.

Ухвалою суду від 17.06.2014 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 25.06.2014 р.

Ухвалою суду від 25.06.2014 р. провадження у справі №5015/4027/11 було повторно зупинено, призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Для вирішення експерту були поставлені ті ж запитання, що і в ухвалі суду від 24.03.2014 р.

Листом за вих. №8140-14 Київський НДІ судових експертиз повідомив суд про те, що у Київському НДІ судових експертиз відсутні фахівці, необхідні для вирішення питань, поставлених судом, та повернув без виконання ухвалу суду від 25.06.2014 р.

Судом скеровувались відповідні запити, зокрема у Донецький, Харківський та Одеський НДІ судових експертиз, Львівську торгово-промислову палату, Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України, з приводу наявності фахівців для виконання вказаної експертизи, проте у штаті вказаних установ зазначені фахівці виявились відсутні.

Ухвалою суду від 23.02.2015 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 23.02.2015 р.

Ухвалою суду від 23.02.2015 р. провадження у справі №5015/4027/11 було зупинено, призначено судову експертизу, проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».

Для вирішення експерту були поставлені ті ж запитання, що і в ухвалі суду від 24.03.2014 р. та в ухвалі від 25.06.2014 р.

Витрати на проведення експертизи до вирішення спору по суті було покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс».

Листом за вих. №280 від 09.04.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» повідомило суд про те, що станом на 08.04.2015р. оплата за проведення судової експертизи від ТОВ «Рівнетранссервіс» не надійшла, у зв'язку з чим повернуло без виконання ухвалу суду від 23.02.2015 р. та матеріали справи.

Ухвалою суду від 09.07.2015 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 27.07.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на міжнародні автомобільні перевезення вантажів. На виконання умов вказаного договору та заявок на перевезення, позивач надав відповідачу відповідні послуги. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати не виконав, станом на дату подання позову заборгованість становила 42 526 грн. 42 коп. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 42 526 грн. 42 коп. та судові витрати.

В судових засіданнях представник відповідача, підтвердивши факт надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, вказав на те, що вартість кожного з перевезень була узгоджена сторонами шляхом усних домовленостей. Таким чином, вартість кожного з перевезень є меншою, ніж було зазначено позивачем у рахунках на оплату послуг з перевезень. За бухгалтерськими даними відповідача, заборгованість останнього перед позивачем за надані послуги з перевезення по договору №331 від 31.03.2009 р. становить 8 000 грн. 00 коп. Також зазначив, що вартість кожного з перевезень, яка зазначені позивачем у рахунках та заявках, є вищою, ніж та, яка склалася для такого виду перевезення з відповідними умовами на ринку вантажних автомобільних перевезень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

31.03.2009 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» (перевізник) було укладено договір №331 на міжнародні автомобільні перевезення вантажів.

Згідно п. 1.1. договору, даним договором визначаються порядок взаємовідносин між перевізником і замовником, які виникають під час виконання перевезень в міжнародному сполученні і розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 3.1. договору для здійснення конкретних перевезень замовником подаються по факсу або електронній пошті заявки, але не пізніше 24 годин до запланованої подачі автомобіля під завантаження. В заявці, підписаній уповноваженою особою замовника і завіреній печаткою, повідомляється: кількість автомобілів; необхідний рухомий склад (вид напівпричепа); дата і час подачі автомобіля, точна адреса завантаження/розвантаження; назва та адреса відправника і вантажоодержувача; назва та адреса митниці відправлення та призначення; строк доставки вантажу; відомості про вантаж: назва, кількість місць, вага брутто, габарити (об'єм), при необхідності - клас небезпеки); прізвища та імена контактних осіб, відповідальних за завантаження та розвантаження, їх телефони; вартість перевезення та умови оплати; митні переходи, експедиторські фірми по обробці вантажів на митних переходах, особливості перевезення конкретного вантажу та інші додаткові інструкції.

Заявки на перевезення вантажу, передані по факсу або електронній пошті, є невід'ємною частиною даного договору та мають юридичну силу (п. 3.2).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до заявок від 29.06.2009р., 13.07.2009 р., 17.07.2009 р., 17.07.2009 р., 20.07.2009 р., 23.07.2009р., 23.07.2009 р. позивач зобов'язувався здійснити перевезення вантажу за маршрутом Україна - Італія.

Відповідно до вказаних заявок позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується належним чином оформленими міжнародними товарно-транспортними накладним (CMR) №002936 (заявка від 29.06.2009 р.), №00193 (заявка від 13.07.2009 р.), №000429 (заявка від 17.07.2009 р.), №002884 (заявка від 17.07.2009 р.), №002621 (заявка від 20.07.2009 р.), №002898 (заявка від 23.07.2009 р.), №002945 (заявка від 23.07.2009 р.).

Згідно п. 7.1. договору розмір та порядок оплати за транспортні послуги визначається сторонами в додатках або заявках.

Підставою для оплати послуг є надані замовнику після закінчення перевезення оригінали рахунків, акти виконаних робіт, CMR-накладні з відміткою вантажоодержувача про прийняття вантажу та інші документи, вказані в заявці (п. 7.4. договору).

Строк оплати становить 10 календарних днів з моменту отримання замовником документів вказаних в п.7.4. даного договору.

У зв'язку із несплатою відповідачем заборгованості у розмірі 42 526 грн. 42 коп. за надані позивачем послуги з перевезення, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до відповідача про стягнення вищевказаної суми.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 2 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 цієї статті встановлено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Статтею 207 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент організації та здійснення сторонами перевезень) встановлено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів 1956 р. вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Позивачем на підтвердження факту перевезення вантажу долучено CMR №002936, №00193, №000429, №002884, №002621, №002898, №002945. Відповідачем факт перевезення вантажу згідно вказаних накладних не оспорюється. Оскільки спір виник між сторонами щодо розміру провізної плати, вказана обставина не потребує додаткового доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 ГК України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як зазначалося вище, умовами договору №331 від 31.03.2009 р. передбачено, що заявки на перевезення підлягають підписанню сторонами та скріпленню печатками (п. 3.1. договору). Вартість перевезення безпосередньо у договорі №331 від 31.03.2009 р. не зазначається, а підлягає узгодженню сторонами в заявках перевезення.

Проте, як вбачається із долучених позивачем заявок від 29.06.2009 р., 13.07.2009 р., 17.07.2009 р., 17.07.2009 р., 20.07.2009 р., 23.07.2009 р., 23.07.2009 р., на них відсутні підписи уповноваженого представника відповідача та відтиски його печатки.

У міжнародних товарно-транспортних накладних CMR №002936, №00193, №000429, №002884, №002621, №002898, №002945, які підтверджують факт укладення договору перевезення та у яких викладені умови перевезення, відсутня умова про вартість перевезення.

Позивачем також долучено до матеріалів справи рахунки на оплату №2636 від 15.07.2009 на суму 8526,42 грн., №2642 від 22.07.2009 р. на суму 7500 грн., №2657 від 22.07.2009 р. на суму 7500 грн., №2702 від 28.07.2009 р. на суму 7500 грн., №2675 від 24.07.2009 р. на суму 7500 грн., №2676 від 29.07.2009 р. на суму 7500 грн., №2674 від 28.07.2009 р. на 7500 грн. та акти здачі-приймання виконаних робіт.

Як вбачається із вказаних рахунків, актів здачі-приймання виконаних робіт, вони підписані лише позивачем, доказів їх надіслання відповідачу позивачем не представлено.

З огляду наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність домовленостей сторін у належній формі щодо істотної умови договору перевезення - вартості перевезення.

Як вбачається із матеріалів справи, у 2009 році, окрім перевезень згідно CMR №002936, №00193, №000429, №002884, №002621, №002898, №002945, позивачем було також надано відповідачу послуги з перевезення вантажів згідно CMR №002433, №002258, №002539, №002593, №002564, №002548, №002601, №002602, №002603, №002700, №002699, №002576, №002567, №002676, №002727, №002614, №002615, №002616, №002679, №002611, №002610, №002612, №002772, №002763, №002639, №002613, №002762, №002606, №002607, №002608, №002609, №002731, №002812, №002740, №002937, №002858, №002849, №002604, №002605, №002791, №002887, №002728, №002902, №002948, №002803, №002767, №002925, №002761, №002843.

Відповідачем за надані позивачем послуги з перевезення вантажів сплачено останньому 385 000 грн. 00 коп., що підтверджується виписками з банківських рахунків.

Представник відповідача зазначив, що вартість кожного з перевезень була узгоджена сторонами шляхом усних домовленостей та була меншою за вартість, яка відображена позивачем у долучених до матеріалів справи рахунках на оплату. За даними бухгалтерського обліку відповідача з урахуванням усіх здійснених позивачем оплат, заборгованість останнього перед позивачем за надані послуги з перевезення по договору №331 від 31.03.2009 р. становить 8000грн. 00 коп.

Згідно ч. 1 ст. 916 ЦК України, якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Судом, з метою з'ясування розумної вартості кожного окремого перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно договору №331 від 31.03.2009 р. відповідно до заявок і CMR, що долучені позивачем до матеріалів справи, було призначено експертизу, проведення якої доручалося здійснити Львівському, та, в подальшому, Київському НДІ судових експертиз. Вказаними установами було надіслано повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв'язку із відсутністю фахівців, необхідних для вирішення поставлених питань.

Судом також скеровувались відповідні запити, зокрема у Донецький, Харківський та Одеський НДІ судових експертиз, Львівську торгово-промислову палату, Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України, з приводу наявності фахівців для виконання вказаної експертизи, проте у штаті вказаних установ зазначені фахівці виявились відсутні.

Ухвалою суду від 23.02.2015 р. проведення експертизи було доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз».

Листом за вих. №280 від 09.04.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» повідомило суд про те, що станом на 08.04.2015р. оплата за проведення судової експертизи від ТОВ «Рівнетранссервіс» не надійшла, у зв'язку з чим повернуло без виконання ухвалу суду від 23.02.2015 р. та матеріали справи.

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Слід також зазначити, що неможливість отримання доказів (висновку експерта) виникла з вини позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами частково, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 8 000 грн. 00 коп. боргу. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 208, 509, 526, 599, 612, 625, 626, 909, 916, 638 ЦК України, ст. 180, 181, 193 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс», м. Рівне, вул. Д.Галицького, 19, офіс 607 (ідентифікаційний код 33276798) 8 000 грн. 00 коп. боргу, 79 грн. 99 коп. державного мита, 41 грн. 46 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 27.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.