КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Справа№ 910/4414/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Суліма В.В.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.08.2015 року по справі № 910/4414/15-г (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 12.05.2015 року) по справі № 910/4414/15-г (суддя - Стасюк С.В.)

За позовом державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт -

Енергія"

про стягнення 48 606,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" (відповідач) про стягнення 48 606,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року у справі № 910/4414/15-г у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, державне підприємство "Регіональні електричні мережі", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу державного підприємства "Регіональні електричні мережі" по справі № 910/4414/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Ільєнок Т.В., Авдеєва П.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 року по справі № 910/4414/15-г прийнято апеляційну скаргу державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року по справі № 910/4414/15-г до провадження і призначено перегляд рішення на 04.08.2015 року.

У зв'язку з перебуванням суддів Авдеєва П.В. та Ільєнок Т.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/4414/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Сулім В.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2015 року по справі № 910/4414/15-г прийнято апеляційну скаргу державного підприємства "Регіональні електричні мережі" до провадження зазначеною колегією.

29.07.2015 року представником позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" на підставі ст. 96 ГПК України заперечень на апеляційну скаргу до суду не надано.

Представник позивача був присутнім в судовому засіданні та надавав свої пояснення, якими підтримував доводи, що викладені в його апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства "Регіональні електричні мережі" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року по справі № 910/4414/15-г - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.01.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" (замовник, відповідач) та державним науково-дослідним проектно-вишукувальним інститутом з перспектив розвитку "Енергоперспектива" (виконавець) укладено договір підряду № 4373 (договір, а.с. 7-10).

За своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, є договором підряду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до пункту 1.1. договору замовник доручає, а виконавець у відповідності до умов цього договору та завдання на проектування, що надається замовником в день підписання цього договору і є його невід'ємною частиною, приймає на себе виконання у встановленому законодавством України порядку проектних робіт, а саме розробку робочої документації "Спорудження вузлової РП-ТП-10/0,4 кВ та реконструкція існуючих електромереж 10 кВ на території забудови ЖРК "Конча-Заспа" Обухівського району Київської області.

Згідно з пунктом 2.1. договору вартість з виготовлення та проектної документації відповідно до цього договору визначається у відповідності до протоколу погодження договірної ціни та кошторису та складає - 106 01,00 грн., крім того ПДВ 20% - 21 202,00 грн., а разом 127 212,00 грн. (а.с. 15-16)

Остаточний розрахунок за цим договором провадиться замовником не пізніше п'яти банківських днів після підписання сторонами акту виконаних робіт згідно пунктів 3.6., 3.7. цього договору (пункт 2.4. договору).

На виконання умов договору виконавцем виконані роботи на суму 127 212,00 грн., підтверджується актом виконаних робіт № 167 від 13.11.2008 року (а.с. 18), відповідно до якого відповідач повинен був протягом 5 банківських днів здійснити оплату в розмірі 63 606,00 грн.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором в частині здійснення повної оплати не виконав.

21.12.2011 року між державним науково-дослідним проектно-вишукувальним інститутом з перспектив розвитку "Енергоперспектива" (кредитор), державним підприємством "Регіональні електричні мережі" (новий кредитор, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" (боржник, відповідач) укладено договір уступки права вимоги № 1/10-11 (а.с. 22-23).

За своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором факторингу, укладання якого регулюється Главою 73 ЦК України.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

За приписами ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до договору уступки права вимоги кредитор уступив, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги до відповідача щодо його зобов'язання по сплаті боргу у сумі 63 606,00 грн. за договір підряду № 4373 від 16.01.2008 року.

До договору уступки права вимоги сторонами було підписано додаток № 1 (а.с. 24), відповідно до якого боржник зобов'язувався сплатити суму боргу, визначену поетапно, а саме: 20.01.2012 року 15000,00 грн.; 24.02.2012 року 15 000,00 грн.; 23.03.2012 року 15000,00 грн. та 20.04.2012 року 18606,00 грн.

У п. 2 зазначеного додатку боржник гарантує, що заборгованість буде погашена в повному розмірі відповідно до зазначеного графіку.

Проте, свої зобов'язання щодо слати боргу відповідач виконав лише частково у розмірі 15 000,00 грн. У зв'язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 48 606,00 грн.

У зв'язку з чим, державне підприємство "Регіональні електричні мережі" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" про стягнення 48 606,00 грн.

Боржник заперечуючи проти позову звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, яку мотивовано тим, що боржник повинен був здійснити остаточний розрахунок за договором підряду 21.11.2008 року, а тому строк позовної давності сплинув 22.11.2011 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед позивачем в розмірі стягнення 48 606,00 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У ст. 260 ЦК України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відповідно до зазначених статей строк позовної давності за договором підряду сплив 22.11.2011 року, оскільки остаточний розрахунок за договором товариство з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" повинно було здійснити 21.11.2008 року.

У пунктах 2.2., 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Разом з тим, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Проте, позивачем обставин, які з об'єктивних, незалежних від державного підприємства "Регіональні електричні мережі" підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову не наведено, заяв чи клопотань про поновлення (відновлення) строків позовної давності ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції не подано.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги державного підприємства "Регіональні електричні мережі" задоволенню не підлягають.

Щодо посилань скаржника на те, що судом першої інстанції не досліджено договір уступки права вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Як було зазначено вище, 21.12.2011 року між державним науково-дослідним проектно-вишукувальним інститутом з перспектив розвитку "Енергоперспектива" (кредитор), державним підприємством "Регіональні електричні мережі" (новий кредитор, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Союзконтракт - Енергія" (боржник, відповідач) укладено договір уступки права вимоги № 1/10-11 (а.с. 22-23).

До договору уступки права вимоги сторонами було підписано додаток № 1 (а.с. 24), відповідно до якого боржник зобов'язувався сплатити суму боргу, визначену поетапно, а саме: 20.01.2012 року 15000,00 грн.; 24.02.2012 року 15 000,00 грн.; 23.03.2012 року 15000,00 грн. та 20.04.2012 року 18606,00 грн.

У п. 2 зазначеного додатку боржник гарантує, що заборгованість буде погашена в повному розмірі відповідно до зазначеного графіку.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Однак, зазначений договір не може слугувати доказом переривання строків позовної давності, оскільки його було укладено через місяць після спливу строку позовної давності.

У пунктах 4.4., 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року у справі № 910/4414/15-г - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 12.05.2015 року) по справі № 910/4414/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2015 року у справі № 910/4414/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4414/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Сулім

К.В. Тарасенко