ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 липня 2015 р. Справа № 903/586/14

за позовом приватного підприємства "Ярина" санаторій "Конвалія", м. Трускавець, Львівська обл.

до товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор", м. Луцьк

про зобов'язання повернути майно

Головуючий суддя - Вороняк А.С.

суддя Дем'як В.М.

суддя Костюк С.В.

при секретарі судового засідання Місюку Р.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Волинець І.В., довіреність №б/н від 31.10.2013р.

від відповідача: Олексюк В.В., довіреність №957 від 31.12.2014р.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу від представників сторін не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: приватне підприємство "Ярина" санаторій "Конвалія" у червні 2014р. звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" про визнання права власності на нафтопродукти за договорами поставки нафтопродуктів та витребування у відповідача нафтопродуктів.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015р. у справі №903/586/14 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р. у справі №903/586/14 Господарського суду Волинської області задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 01.12.2014р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.02.2015р. у справі №903/586/14 Господарського суду Волинської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 14.05.2015р. розгляд справи призначено на 27.05.2015р. та зобов'язано сторони надати суду письмові пояснення по суті позовних вимог з врахуванням вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 28.04.2015р. у справі №903/586/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач на договори поставки нафтопродуктів №К6906 від 23.06.2011р. та №К3403/12 від 07.03.2012р. та ст.949 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.05.2015р. розгляд справи відкладено на 10.06.2015р. через неподання сторонами витребуваних письмових пояснень.

У судовому засіданні 10.06.2015р. було оголошено перерву до 24.06.2015р..

У судовому засіданні 24.06.2015р. було оголошено перерву до 08.07.2015р..

У судовому засіданні 08.07.2015р. було оголошено перерву до 10.07.2015р..

10.07.2015р. від представника позивача факсимільним та електронним зв'язком надійшла заява(вх.№01-69/15/15) про зміну предмету позову. В якій просять на підставі ст.22 ГПК України змінити предмет позову, а саме: "Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" повернути приватному підприємству "Ярина" санаторій "Конвалія" майно за договором №К6906 від 23.06.2011р., а саме: 680 л. дизельного палива та за договором №К3403/12 від 07.03.2012р., а саме: 12060 л. дизельного палива, 4300 л. бензину А-95, 3160 л. бензину А-92.

Суд розглянувши заяву (вх.№01-69/15/15 від 10.07.2015р.) представника позивача про зміну предмету позову, враховуючи, що дана заява подана до початку розгляду справи по суті, в порядку ст.22 ГПК України, приймає її, як зміну предмету позову, оскільки позивачем вилучено альтернативну вимогу "передати", та з врахуванням змін в частині найменування відповідача в подальшому буде вирішуватися спір.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 10.07.2015р. розгляд справи відкладено на 28.07.2015р. через нез'явлення представника позивача у судове засідання та необхідність витребування нових доказів.

28.07.2015р. через канцелярію суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" надійшло клопотання, в якому, посилаючись на складність справи, з метою повного, об'єктивного розгляду останньої, просить призначити її розгляд в колегіальному складі суду.

Відповідно до розпорядження голови господарського суду Волинської області №01-3/94 від 28.07.2015р. розгляд справи №903/586/14 за позовом приватного підприємства "Ярина" санаторій "Конвалія" до товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" про повернення майна, доручено колегіальному складу господарського суду в складі головуючого судді Вороняка А.С., суддів Дем'як В.М., Костюк С.В.

28.07.2015р. через канцелярію суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 28.07.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

В судовому засіданні 28.07.2015р. представник відповідача просить суд відмовити в задоволені позову, вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права та інтересу. Додатково повідомив, що кількість не отовареного палива становить: бензин марки А-92 - 2790 л., марки А-95 - 3960 л., дизельного палива - 10210 л..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" в особі Львівської філії ТОВ "Золотий Екватор" (далі - Постачальник) та приватним підприємством "Ярина" санаторій "Конвалія" (далі - покупець) укладено договори поставки нафтопродуктів №К6906 від 23.06.2011р. та №К3403/12 від 07.03.2012р. (далі - Договори).

Згідно п.1.1 Договорів, постачальник зобов'язується поставити покупцю нафтопродукти в асортименті, а саме, бензини марок: Mustang-100, Mustang-95, А-92, А-80(76), дизельне паливо Mustang, а також газ скраплений, в подальшому іменовані товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даних Договорів.

Додатково до основного зобов'язання Постачальник зобов'язався зберігати проданий товар до дати поставки на умовах даних Договорів.

Згідно п.1.2 Договорів, асортимент та кількість товару (об'єм товарної партії) погоджується сторонами у рахунку на оплату та видатковій накладній.

Згідно п.2.1. Договорів, ціна за одиницю товару встановлюється за погодженням сторін в рахунку на оплату та видатковій накладній . До ціни товару входить також вартість зберігання товару Постачальником в резервуарах АЗС протягом 1 календарного року.

Згідно п.3.1 Договорів, після погодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) Постачальник видає за видатковою накладною покупцю картки на пальне WOG встановленої форми відповідного номіналу.

Згідно п.3.2 Договорів, картка на пальне виготовлена на глянцевому паперовому носії та заламінована плівкою. Містить емблему торгової марки WOG, вказівку на вид (марку) товару та номінал. На картку нанесено штрих-код, гелографічне зображення та інші ступені захисту. Картка на пальне є товарно-розпорядчим документом на товар, на підставі якого здійснюється відпуск товару на АЗС. Картка на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом. Для отримання товару (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред'являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, і, на підставі цього, здійснює відпуск товару відповідної марки та кількості. При відпуску товару, картка на пальне залишається у оператора. що є підтвердженням факту отримання покупцем товару відповідного асортименту та кількості.

Згідно п.3.3 Договорів, товар відпускається покупцю почастково(товарними партіями) на умовах - FСА завантажено в автомобільний транспорт покупця з резервуарів автозаправних станцій (АЗС) постачальника. Перелік АЗС та їх місцезнаходження визначаються в додатку, що є невід'ємною частиною даних договорів. Протягом дії даних договорів сторони мають право змінювати перелік АЗС, шляхом внесення відповідних змін до додатку, що є невід'ємною частиною даних Договорів.

Згідно п.3.4 Договорів, датою поставки товару є дата передачі Покупцю карток на пальне "WOG", а датою відпуску товару є дата отримання оператором АЗС картки на пальне від клієнта.

Згідно п.4.2 Договорів, розрахунки за товар Покупець здійснює на умовах 100% попередньої оплати вартості товару. При цьому, моментом зобов'язання Покупця по оплаті товару вважається момент поступлення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. В разі ненадходження грошових коштів від Покупця, передача карток на пальне та відпуск товару на АЗС не здійснюється.

Згідно п.6.3 Договорів, товар(партія товару) передається уповноваженим особам Покупця на АЗС лише на підставі пред'явленої оператору АЗС картки на пальне.

Згідно п.6.6(6.4) Договорів, картки на пальне, не пред'явлені оператору АЗС протягом 1 року з моменту їх отримання покупцем, втрачають свою чинність і не є дійсними.

Згідно п.10.8 договору від 23.06.2011р. та п.10.9 договору від 07.03.2012р., Договори набувають чинності з моменту їх підписання і діють до 31.12.2011р. та 31.12.2012р., відповідно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання сторонами.

Вказані договори підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

Покупцем здійснено попередню оплату вартості паливно - мастильних матеріалів згідно договорів №К6906 від 23.06.2011р. та №К3403/12 від 07.03.2012р., що підтверджується платіжними дорученнями №1976 від 29.12.2011р. на суму 480000,00грн., №2155 від 08.05.2012р. на суму 50000,00грн., №2190 від 17.05.2012р. на суму 50000,00грн., №2199 від 22.05.2012р. на суму 90000,00грн. та №2214 від 11.06.2012р. на суму 50000,00грн. (т.1, а.с.13, 40-43).

Факт отримання покупцем від продавця карток на паливно-мастильні матеріали підтверджується видатковими накладними №7616 від 29 грудня 2011р. на суму 480030,75грн., №4002 від 10.05.2012р. на суму 49990,20грн., №4378 від 18.05.2012р. на суму 50025,00грн., №4501 від 22.05.2012р. на суму 89966,50, №5250 від 12.06.212р. на суму 95030,20грн. (т.1, а.с.14-28, 32-39).

26.06.2012р. Трускавецьким ГУ МВСУ України у Львівській області порушена кримінальна справа №132-0355 за фактом таємного викрадення чужого майна, серед якого і картки на паливно- мастильні матеріали, шляхом незаконного проникненням у житло громадянина Нагурного В.В., що підтверджується копією постанови про порушення кримінальної справи.

Позивач листом від 18.07.2012р. №56 повідомив відповідача про порушення СВ Трускавецького ГУ МВСУ України у Львівській області кримінальної справи №132-0355 від 26.06.2012р. за фактом викрадення карток на пальне. У даному листі позивач зазначав про надіслання відповідачу факсом листа з проханням блокування викрадених карток на пальне згідно накладних №7616 від 29 грудня 2011р., №4002 від 10 травня 2012р., №4501 від 22 травня 2012р., №4378 від 18 травня 2012р., №5250 від 12 червня 2012р. Крім того, просив відповідача провести аналіз використаних та не використаних карток покупцем за період з 29 грудня 2011р. по 26 червня 2012р., а про результати аналізу його повідомити.

Відповідач листом №132 від 25 липня 2012р. повідомив позивача, що ним поставлено в стоп-лист зазначені позивачем картки на пальне та зазначив, що на АЗС партнерів немає можливості провести звірку штрих - коду картки на пальне із даними "стоп листа", оскільки ця послуга доступна тільки на АЗС торгової марки "WOG", у зв'язку з чим відмовив у видачі нових карток на пальне. Одночасно зазначив, що пошук викрадених карток на пальне проводиться правоохоронними органами і є велика імовірність повернення позивачу втрачених карток, а тому товариство гарантує продовження позивачу терміну для пред'явлення до відпуску карток на пальне на АЗС товариства замість одного календарного року згідно договору до двох календарних років з дати отримання карток на пальне з паралельним виключенням карток на пальне з "стоп-листа" після отримання повідомлення позивача.

Позивач звертався до відповідача з листами-вимогами від 20.03.2014р. №20/03 та від 25.03.2014р. №25/03, у яких просив останнього упродовж трьох днів з моменту отримання вимоги видати йому нові картки на нафтопродукти, а у випадку ненадання нових карток у 3- денний строк з дня отримання вимоги негайно передати 3160 літрів бензину А-92, 4300 літрів бензину А-95 та 12740 літрів дизпалива, повідомивши про час і місце його отримання.

Вказана вимога залишена відповідачем без належного реагування та задоволення.

За наведених вище обставин, ПП "Ярина" санаторій "Конвалія", посилаючись, зокрема, на умови Договорів та ст.949 ЦК України просить суд про зобов'язати відповідача повернути спірне майно, яке належить позивачу.

За своєю правовою природою укладені сторонами правочини є змішаним договорами, які містить ознаки договору поставки та договору зберігання.

Згідно ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як унормовано ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.11 ЦК України та ст.174 Господарського кодексу України(далі - ГК) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі укладених ними Договорів поставки нафтопродуктів №К6906 від 23.06.2011р. та №К3403/12 від 07.03.2012р., згідно яких відповідач зобов'язується поставити у власність позивача, а позивач зобов'язується прийняти і оплатити товар зазначений у п.1.1 Договорів.

Згідно ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно платіжних доручень №1976 від 29.12.2011р. на суму 480000,00грн., №2155 від 08.05.2012р. на суму 50000,00грн., №2190 від 17.05.2012р. на суму 50000,00грн., №2199 від 22.05.2012р. на суму 90000,00грн. та №2214 від 11.06.2012р. на суму 50000,00грн. (т.1, а.с.13, 40-43) позивач опалатив вартість товару, а відповідач передав йому картки на підтвердження права власності на оплачений товар, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними №7616 від 29 грудня 2011р. на суму 480030,75грн., №4002 від 10.05.2012р. на суму 49990,20грн., №4378 від 18.05.2012р. на суму 50025,00грн., №4501 від 22.05.2012р. на суму 89966,50, №5250 від 12.06.212р. на суму 95030,20грн. (т.1, а.с.14-28, 32-39).

Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У пунктах 3.4. Договорів сторони встановили, що датою поставки товару є дата передачі покупцю карток на пальне "WOG", а датою відпуску товару є дата отримання оператором АЗС картки на пальне від клієнта.

Крім того, п.1.1 Договорів сторони передбачили, що додатково до основного зобов`язання постачальник зобов`язується зберігати проданий товар до дати поставки (слід розуміти - відпуску) на умовах даних Договорів. Згідно п.2.1 Договорів, до ціни товару входить також вартість зберігання товару постачальником в резервуарах АЗС протягом 1 календарного року.

Отже, з моменту передачі відповідачем позивачу карток на пальне за видатковими накладними між сторонами у справі виникли правовідносини зберігання придбаних позивачем у відповідача обсягів нафтопродуктів.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та умов Договорів, з моменту передання відповідачем за видатковими накладними карток на пальне "WOG" позивачу, останній набув право власності на нафтопродукти в об'ємах, які зазначені у видаткових накладних.

Згідно ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.1 ст.938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно ст.949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту передачі відповідачем позивачу придбаних останнім на підставі вищевказаних Договорів нафтопродуктів, які зберігаються відповідачем у резервуарах АЗС.

Відповідно до ст.667 ЦК України якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов'язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення.

Згідно з ч.5 ст.226 ГК України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Втрата документа, який підтверджує право на отримання товару, не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу товар, придбаний ним згідно вказаних вище Договорів, оскільки позивачем придбавався безпосередньо товар - нафтопродукти в асортименті, а не картки, які підтверджують право власності на нього.

Постановою слідчого СВ Трускавецького МВ ГУМВС України у Львівській області від 27.06.2012р. №132-0355 підтверджується факт таємного викрадення з квартири Нагурного В.В. не встановленою слідством особою карток на дизпаливо, бензин марок А-92 та А-95.

Трускавецький МВ ГУМВС України у Львівській області листом від 18.11.2014р. №7213 повідомив директора ПП "Ярина" санаторій "Конвалія" - Нагурного В.В., що досудове слідство по кримінальній справі №132-0355 за фактом крадіжки майна з його квартири, зокрема, карток на пальне на загальну суму 250000,00 грн., зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.206 КПК України, у зв'язку із невстановленням особи, яка вчиняла даний злочин. Картки на пальне, які належали ПП "Ярина" санаторій "Конвалія", згідно видаткових накладних №7616 від 29.12.2011р., №4002 від 10.05.2012р., №4378 від 18.05.2012р., 4501 від 22.05.2012р., №5250 від 12.06.2012р., які були не отоварені на момент викрадення та інше особисте майно Нагурного В.В., що було викрадено з будинку №2 по вул.Тихій у м.Трускавець Львівської області не знайдено.

Згідно з інформаційними звітами відповідача за картками, отриманими позивачем згідно з накладною №4501 від 22.05.2012р. позивачу не передано 1250л. дизельного палива, 2010л. бензину марки А-95, 2000л. бензину марки А-92; згідно з накладною №7616 від 29.12.2011р. позивачу не передано 680л. дизпалива; згідно з накладною №4378 від 18.05.2012р. позивачу не передано 1170л. бензину марки А-95, 430л. дизпалива; згідно з накладною №5250 від 12.06.2012р. позивачу не передано 790л. бензину марки А-92, 780л. бензину марки А-95, 7350л. дизпалива; згідно з накладною №4002 від 10.05.2012р. позивачу не передано 500л. дизельного палива.

Суд зазначає, що згідно з п.6.6(6.4) Договорів, викрадені картки є недійсними, однак це не тягне за собою втрату позивачем права власності на придбаний товар та припинення зобов'язання з боку відповідача по передачі вказаного товару, оскільки передача відповідачем карток на право отримання позивачем товару не свідчить про виконання відповідачем своїх зобов'язань у повному обсязі, з огляду на те, що відповідач продав товар, а позивач придбав його і передав на зберігання, а тому згідно зі ст.ст.662, 936 ЦК України, продавець (зберігач) зобов'язаний передати його покупцю.

Таким чином, позивач оплатив, однак не отримав на його вимогу із зберігання відповідача 2790 л. бензину марки А-92, 3960 л. бензину марки А-95 та 10210 л. дизельного палива. Суд приходить до переконання про задоволення вимог позивача в цій частині(обсягах нафтопродуктів).

Разом з тим, суд приходить до переконання, що в іншій частині позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки згідно інформаційних звітів відповідача за картками, нафтопродукти в обсягах 370 л. бензину марки А-92, 340 л. бензину марки А-95, 2530 л. дизельного палива, отоварені ПП "Ярина" санаторій "Конвалія".

Дане твердження, представники сторін у судовому засіданні 28.07.2015р. не заперечували.

Відмовляючи позивачу у передачі придбаного товару, відповідач, тим самим порушує його право користування та розпорядження належним йому майном.

Твердження представника відповідача, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту не приймається судом, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.3 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.938 ЦК України, якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Оскільки, як зазначалося вище, згідно з п.6.6(6.4) Договорів, викрадені картки є недійсними, позивач володіє правом власності на спірне майно, дане майно, згідно умов Договорів перебуває на зберіганні відповідача без встановленого строкуі на вимогу позивача не повернуто останньому, суд вважає, що ПП "Ярина" санаторій "Конвалія" обрали вірний спосіб захисту свого права, що полягає у зобов'язанні повернути ПП "Ярина" санаторій "Конвалія" належне їм майно(нафтопродукти).

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, господарський суд, оцінюючи докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо повернення майна(нафтопродуктів) підлягає частковому задоволенню, а саме в частині повернення бензину марки А-92 - 2790 л., марки А-95 - 3960 л., дизельного палива - 10210 л., а іншій частині - відмові через необґрунтованість.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача за договірними зобов'язаннями шляхом вчинення дій, судові витрати в сумі 1218 грн. в порядку ст.ст.44,49 ГПК України слід покласти на нього.

Крім того, позивачем при зверненні до суду було переплачено 2918 грн. судового збору, які на підставі ст.7 Закону України "Про судовий збір" підлягають поверненню останньому з бюджету.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" повернути приватному підприємству "Ярина" санаторій "Конвалія" майно, а саме: бензин марки А-92 - 2790 л., марки А-95 - 3960 л., дизельного палива - 10210 л..

3. В позовних вимогах приватного підприємства "Ярина" санаторій "Конвалія" до товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" в частині повернення 370 л. бензину марки А-92, 340 л. бензину марки А-95, 2530 л. дизельного палива - відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" (43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, ) на користь приватного підприємства "Ярина" санаторій "Конвалія" (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Померецька, 55, ) 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

5. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з Державного бюджету приватному підприємству "Ярина" санаторій "Конвалія" (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Померецька, 55, ) - 2918 (дві тисячі дев'ятсот вісімнадцять гривень) грн. надмірно сплаченого судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до господарського суду Волинської області, з них 609 грн. згідно платіжного доручення №3759 від 16.04.2014р., 2303 грн. згідно платіжного доручення №4181 від 15.10.2014р. та 6 грн. згідно квитанції №А031143478 від 20.11.2014р..

Повний текст рішення складено

03.08.2015

Головуючий суддя А. С. Вороняк

Суддя В. М. Дем'як

Суддя С. В. Костюк