РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12432/15 28.07.15 р.

За позовом 1) Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру"

2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про виселення з приміщення та стягнення 448 174,00 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача-1: Куць О.Т. за довіреністю № 60 від 30.01.2015 р.;

від позивача-2: Кошман А.С. за довіреністю № 21 від 05.05.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення з приміщення та стягнення 448 174,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.06.2015 р.

08.06.2015 р. від позивача через відділ діловодства надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 16.06.2015 р. представник позивача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 16.06.2015 р. залучено до участі у справі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву у якості співпозивача, продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.07.2015 р.

У судовому засіданні 21.07.2015 р. представник позивача-2 подав пояснення по справі.

Ухвалою від 21.07.2015 р. розгляд справи відкладено на 28.07.2015 р.

24.07.2015 р. від позивача-1 надійшли клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заява про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні 28.07.2015 р. представник позивача-2 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Суд приймає заяву про уточнення позовних вимог та здійснює подальший розгляд справи у відповідності до вимог вказаної заяви.

Представники позивачів у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву та витребуваних судом матеріалів не надав. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році», п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році», п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 28.07.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.09.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (надалі - позивач-2, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, Орендар) укладено Договір оренди № 3606 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення (далі - Майно) площею 250,40 кв.м на 1 поверсі двоповерхової прибудови (гаражні бокси), розміщене за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3, що перебуває на балансі Державного підприємства " Головний науково-дослідний інститут землеустрою", правонаступником якого являється Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" (позивач-1, Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31 березня 2010 р. і становить 864 860,00 грн. (без ПДВ). Майно передається в оренду з метою розміщення гаражних боксів.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 08.09.2010 р. до 08.08.2013 р. включно.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2013 р. відповідачем повернуто орендоване за Договором від 08.09.2010 р. № 5606 нерухоме майно відповідно до Акту приймання-передачі (повернення) нерухомого майна.

Проте, позивачем надано, зокрема, копії листів відповідача № 2322 від 20.10.2014 р. про відстрочення звільнення приміщення та надання можливості оформлення документів щодо оренди приміщення до березня 2015 р., № 187 від 08.10.2015 р. та № 329 від 05.11.2014р.

Вказаними листами підтверджується фактичне неповернення відповідачем майна з орендного користування та використання відповідачем приміщення.

У той же час, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування фактів та обставин, викладених в позовній заяві, та доказів пролонгації вказаного Договору чи укладення нового договору.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач безпідставно користується спірними нежилими приміщеннями.

При цьому, судом враховано, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За розрахунком позивачів, перевіреним судом та не спростованим у встановленому законом порядку відповідачем, останній має сплатити неустойку за неповернення майна з орендного користування у розмірі 448 174,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач на неодноразові виклики суду в судові засідання не з'являвся, відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень по суті спору не надав, доводи позивачів у встановленому законом порядку не спростував.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (03037, м. Київ, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) з нежилих приміщень загальною площею 250,40 кв.м на 1 поверсі двоповерхової прибудови (гаражні бокси), розміщених за адресою: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 3.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03037, м. Київ, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 50-г, ) 448 174 (чотириста сорок вісім тисяч сто сімдесят чотири) грн. 00 коп. неустойки.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03037, м. Київ, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України (одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, , МФО 820019, р/р 3001) 10 791 (десять тисяч сімсот дев'яносто одну) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 03.08.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна