РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Справа № 903/487/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" на рішення господарського суду Волинської області від 03.06.15 р.

у справі № 903/487/15 (суддя Гарбар Ігор Олексійович )

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО"

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка"

про стягнення 55 488, 68 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Маринчук В.І. (довіреність №01/05 від 05.01.2015р.);

відповідача - Мартинюк С.В. (довіреність б/н від 08.06.2015р.).

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.06.2015 року у справі №903/487/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" задоволено частково.

Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" 27 764,68 грн., з яких: 27 720,00 грн. штрафу, 44,68 грн. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. В стягненні 27 720,00 грн. штрафу - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач - ТОВ "Агротехніка" у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 березня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "УТФ Зерно" (постачальник/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (покупець/відповідач) був укладений договір поставки №31 (далі - договір, а.с.9-11), згідно умов п. 1.1 якого постачальник передає, а покупець приймає та сплачує, на умовах, що вказуються у специфікаціях (додатках) до даного договору, сільськогосподарську продукцію.

22.05.2014 року між сторонами укладено специфікацію щодо поставки сої товарної в кількості 42,000 тонн загальною вартістю 277 200,00 грн. (а.с.13).

Як встановлено судами обох інстанцій, на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу сою товарну в кількості 42,00 тонни на загальну вартість 274 164,00 грн., що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи накладною № 21 від 22.05.2014 р., товарно-транспортною накладною № 26 від 22.05.2014 р., довіреністю на отримання товару №705 від 22.05.2014 р. (а.с.14-17).

Також 22.05.2014 р. позивачем виписано рахунок-фактуру № 24 на суму 274 164,00 грн. (а.с.12). Отримання товару та рахунку-фактури відповідачем не заперечується.

Відповідно до п.п. 4.2.,4.3. договору, передплата за даним договором, здійснюється покупцем на умовах та строках, вказаних у специфікаціях до даного договору, підписаних сторонами. Платіж за даним договором вважається здійсненим належним чином у дату відправлення покупцем коштів на банківський рахунок, що визначений у даному договорі.

Згідно п.5 специфікації оплата за товар проводиться покупцем, на протязі двох банківських днів, згідно рахунку фактури, накладної та податкової накладної на прийняту партію товару.

З огляду на викладене, відповідач за отриманий товар мав розрахуватись до 24.05.2014 року.

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, отриманий товар оплатив з порушенням строків, а саме: 28.05.2014 р. на суму 100 000,00 грн., 30.05.2014 р. на суму 91 000,00 грн., 02.06.2014 р. на суму 83 164,00 грн. (а.с.17-19).

В свою чергу, позивач за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань нарахував штраф в розмірі 55 440,00 грн. та 3% річних в розмірі 44,68 грн. та звернувся до господарського суду з позовом про їх стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення в такому випадку з відповідача 44,68 грн. відсотків річних.

Згідно ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.5.3 договору, у разі не оплати партії товару, або за порушення строків оплати, покупець сплачує штраф у розмірі 20 % (двадцять відсотків) від загальної вартості специфікації (додатків) до даного договору.

Оскільки згідно вимог п.5.3. договору зобов'язання мало бути виконане 24.05.2014 р., однак відповідач виконав умови договору з простроченням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої існтанції щодо правомірності нарахування позивачем відповідачу штрафу в розмірі 55 440,00 грн.

Поряд з цим, відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру штрафу до 3 000,00 грн.

Розглянувши подане клопотання, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру штрафу на 50%, та відповідно стягнення з відповідача на користь позивача 27 720,00 грн. з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п.3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру штрафу, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Заявник апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанцій ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, в силу вимог яких, суд повинен був дослідити розмір збитків, завданих позивачу неправомірними діями відповідача.

Проте, зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду.

Відтак, суд першої інстанцій повно встановив всі істотні для справи обставини, правильно застосував ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, врахував інтереси сторін, які заслуговують на увагу, та прийшов до правильного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій на 50%.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що господарський суд, зменшуючи розмір штрафу, обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобов'язання (прострочення існувало 7 днів і на момент звернення до суду зобов'язання виконане в повному обсязі), відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу через неналежне виконання зобов'язання відповідачем.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УТФ ЗЕРНО" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 03.06.2015 року у справі №903/487/15 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.