РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015Справа №910/9182/15

За позовом Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТЕХНО - КОНСАЛТ"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Сагайдак А.В. - за ордером про надання правової допомоги №000023;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 20 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

В квітні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТЕХНО - КОНСАЛТ" (відповідач) про стягнення 236 211,61 грн. основного боргу, 11 182,84 грн. 36% річних, 15 920,02 грн. пені, 16 534,81 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 60 від 01.04.2014 року щодо оплати поставленого товару.

17 червня 2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява б/н від 16.06.2015 року про зменшення позовних вимог, у якій, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем основного боргу просить стягнути з останнього 70 000,00 грн. основного боргу, 22 043,96 грн. 36% річних, 34 021,87 грн. пені, 16 534,81 грн. штрафу. Крім того, позивачем також заявлено 50 937,74 грн. інфляційних втрат.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої і підлягає вирішенню спір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/9182/15. Розгляд справи призначено на 25.05.2015р.

25 травня 2015р. через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.05.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 10.06.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 22.06.2015р.

Судове засідання, призначене на 22.06.2015 року, не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року розгляд справи призначено на 20.07.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) (разом - сторони) було укладено Договір поставки № 60 (надалі - Договір або Договір поставки, належним чином завірена копія договору в матеріалах справи), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого, за даним договором постачальник зобов'язується в порядку і строки, встановлені договором або додатковими домовленостями, передати у власність покупця товар в певній кількості, який відповідає якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити на умовах, визначених у даному договорі додатках до нього. Предметом поставки за цим договором можуть бути: паливно-мастильні матеріли (ПММ): дизельне паливо, бензин марок А-92, А-95, оливи, мастила тощо; бетон та вироби з бетону та залізобетону, сипучі будівельні матеріали (пісок, щебінь, цемент, керамзит, відсів тощо).

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 60 від 01.04.2014 року щодо оплати поставленого товару з останнього підлягає стягненню 70 000,00 грн. основного боргу, 22 043,96 грн. 36% річних, 34 021,87 грн. пені, 16 534,81 грн. штрафу, 50 937,74 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 01.04.2014р. між сторонами було укладено Договір поставки № 60, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого, за даним договором постачальник зобов'язується в порядку і строки, встановлені договором або додатковими домовленостями, передати у власність покупця товар в певній кількості, який відповідає якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар та сплатити на умовах, визначених у даному договорі додатках до нього. Предметом поставки за цим договором можуть бути: паливно-мастильні матеріли (ПММ): дизельне паливо, бензин марок А-92, А-95, оливи, мастила тощо; бетон та вироби з бетону та залізобетону, сипучі будівельні матеріали (пісок, щебінь, цемент, керамзит, відсів тощо).

Згідно з п. 1.4. Договору, загальна вартість договору складається із загальної вартості поставленого товару в період дії договору.

Пунктом 2.1. Договору поставки сторонами було погоджено, що постачальник здійснює поставку товару на умовах: СРТ - склад покупця, EXW - франко-склад постачальника, відповідно до Інкотермс (в редакції 2000 року).

Право власності на товар і ризик випадкового його пошкодження (псування) переходить від постачальника до покупця з моменту підписання видаткової накладної на товари (товаротранспортної накладної або акту прийому-передачі). Дата одержання товару покупцем зазначається в видатковій накладній (товаротранспортній накладній або в акті прийому-передачі) (п. 2.4. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 12 257 878,46 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, а відповідачем здійснено оплату на загальну суму 12 021 666,85 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3.2. Договору поставки, покупець здійснює оплату на умовах: 100% попередньої оплати за товар у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника; по факту поставки товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів з дня отримання товару (підписання видаткової накладної на товар, товаротранспортної накладної або акту прийому-передачі товару).

У період з 14.04.2015 року по 11.06.2015 року відповідачем частково погашено існуючу заборгованість в розмірі 166 211,61 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що доказів оплати товару станом на день розгляду справи відповідачем у більшому розмірі не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 60 від 01.04.2014 року в розмірі 70 000,00 грн. (12 257 878,46 грн. (вартість поставлено товару) - (12 021 666,85 грн. + 166 211,61 грн.) (сума оплаченого товару)).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.3. Договору, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 36 відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Дослідивши матеріали справи, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договору поставки № 60 від 01.04.2014 року, з урахуванням часткової оплати відповідачем поставленого товару, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 22 043,96 грн. 36% річних та 50 937,74 грн. втрат від інфляції за період з 12.02.2015 року по 15.06.2015 року.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно вимог статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.1. Договору, у випадку прострочення оплати товару покупець зобов'язаний сплатити постачальникові пені в розмірі 0,5% від неоплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення більше ніж на 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу в розмірі 7%, наданий позивачем, з урахуванням умов Договору поставки № 60 від 01.04.2014 року, визначеного порядку розрахунків, суд приймає зазначений розрахунок та вважає його обґрунтованим, у зв'язку із чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 34 021,87 грн. та штраф 7% від простроченої суми в розмірі 16 534,81 грн. /п. 6.1. Договору/.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Так, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в даній справі, позивач надав суду Договір про надання правової допомоги № 15-10/01 від 15.10.2012 року, укладений між Адвокатським об'єднанням «Кулаков, Біднягін та Партнери» та ФОП Решотка С.П., Додаткову угоду № 6 до договору про надання правової допомоги № 15-10/01 від 15.10.2012 року, свідоцтво про реєстрацію адвокатського об'єднання № 629 від 06 жовтня 2009 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2612 Сагайдака А.В., ордер № 000021 та платіжне доручення № 36 на суму 10 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення 2 500,00 грн. витрат на правову допомогу з відповідача.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "ТЕХНО - КОНСАЛТ" (02094, м. Київ, вулиця Лебедєва, будинок 6 літера А, 33542963, р/р 5819 АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849), або з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь на користь Фізичної особи-підприємця Решотка Сергія Павловича (50083, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пров. Шверника, буд. 21, ідентифікаційний номер , р/р 311 в ПАТ «БМ банк», м. Київ, МФО 380913), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень) основного боргу, 22 043,96 грн. (двадцять дві тисячі сорок три гривні 96 копійок) 36% річних, 34 021,87 грн. (тридцять чотири тисячі двадцять одна гривня 87 копійок) пені, 16 534,81 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять чотири гривні 81 копійка) штрафу, 50 937,74 грн. (п'ятдесят тисяч дев'ятсот тридцять сім гривень 74 копійки) збитків від інфляції та 3 870,77 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят гривень 77 копійок) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/9182/15-г.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 24.07.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало