РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015Справа №910/16779/15

За позовом Науково-виробничої фірми «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках"

про стягнення грошових коштів в сумі 5158,96 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Грищук В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 28 липня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Науково-виробнича фірма «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, 01 липня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № 115 від 11.06.2015 року до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках", про стягнення грошових коштів в сумі 5158,96 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2015р. (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/16779/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.07.2015року.

Через відділ діловодства суду 23.07.2015 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в позові відмовити в повному обсязі у зв'язку зі сплатою суми боргу, зазначеної в позовній заяві.

В судовому засіданні 28.07.2015р. представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2012 року між Науково-виробничою фірмою «Стромкомплект» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі по тексту - позивач, емітент) та Приватним акціонерним товариством «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів» (далі по тексту - Депозитарій) укладено договір № Е548/12 про обслуговування емісії цінних паперів (далі по тексту - Договір), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого Емітент доручає, а Депозитарій зобов'язується надавати Емітенту послуги щодо відкриття та ведення рахунку в цінних паперах Емітента, обслуговування операцій Емітента щодо розміщення цінних паперів бездокументарної форми існування та обслуговування операцій Емітента щодо випущених ним цінних паперів відповідно до Положення про депозитарну діяльність, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.10.2006 N 999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 року за №1238/13112 (далі - Положення про депозитарну діяльність), та внутрішніх документів Депозитарію. Предметом договору може бути надання Депозитарієм Емітенту послуг щодо виплати доходів за цінними паперами Емітента у вигляді цінних паперів або грошових коштів відповідно до Положення про розрахунково-клірингову діяльність за договорами щодо цінних паперів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.10.2006 № 1001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2006 року за № 1198/13072, та внутрішніх документів Депозитарію.

Відповідно до п. 3.2 Договору позивач оплачував послуги відповідачу на умовах попередньої оплати авансом на 3 місяці. Період не може бути менше ніж 2 місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи те, що відповідач надавав послуги позивачу на умовах передоплати (сплати авансового платежу), то після передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів позивача до Центрального депозитарію та припинення відповідачем надання послуг, у відповідача залишився сплачений позивачем авансовий платіж.

Відповідно до актів звіряння розрахунків № АЗ-04952 від 24.07.2013 року та № АЗ-05200 від 10.11.2014 року (копії наявні в матеріалах справи), підписаних між відповідачем і позивачем, заборгованість відповідача на користь позивача станом на 24.07.2013 року та 01.11.2014 року відповідно, складає 5158,96 грн. (п'ять тисяч сто п'ятдесят вісім гривень 96 коп.).

Отже, оскільки відповідачем не було надано позивачу депозитарні послуги, і зараз відповідач не має права їх надавати відповідно до закону, у позивача виникло право майнової вимоги до відповідача у розмірі коштів, що були сплачені за послуги, які не було надано.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги не задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У 2013 році на виконання вимог пункту 13 розділу VI Закону України "Про депозитарну систему України" (далі - Закон) всі глобальні сертифікати випусків цінних паперів, що обслуговувались в системі депозитарного обліку Відповідача, були передані від депозитарію Приватне акціонерне товариство "Всеукраїнський депозитарій цінних паперів" (в подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках") на зберігання Центральному депозитарію, а цінні папери таких випусків, відповідно, зараховані до системи депозитарного обліку Центрального депозитарію. Таким чином, всі емітенти цінних паперів в Україні (за виключенням тих випусків цінних паперів, облік яких відповідно до Закону віднесено до компетенції Національного банку України") обслуговуються на сьогоднішній день Центральним депозитарієм.

Після виконання вимог законодавства щодо передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів Емітента до Центрального депозитарію Розрахунковий центр, вже не мав змоги ані фактично, ані юридично продовжувати надати послуги щодо депозитарного обліку цінних паперів в системі депозитарного обліку Розрахункового центру, за які Емітентом було сплачено відповідний авансовий платіж, а у наданні таких послуг Емітенту Розрахунковим центром відпала потреба, оскільки такі послуги після передачі глобального сертифікату випусків цінних паперів Емітент до Центрального депозитарію почав надавати Центральний депозитарій.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В судовому засіданні позивач підтвердив, що основний борг в розмірі 5 158,96 грн. відповідачем було сплачено, що підтверджується банківською випискою за період з 30.06.2015 року по 01.07.2015 року, платіжним дорученням № 661991 від 01.07.2015 року та довідкою про надходження коштів на рахунок підписаною заступником голови правління - Тамразяном Г.А. (копії документів містяться в матеріалах справи).

Пунктом 4.4. Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, беручи до уваги те, що надходження позовної заяви до Господарського суду міста Києва відбулось 01.07.2015 року, ухвалу про порушення провадження у справі було прийнято 03.07.2015 року, а заборгованість відповідачем було сплачено 01.07.2015 року, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати відповідачу у справі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 31.07.2015 року.

Суддя О.С. Комарова