ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа № 925/1140/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ДНІПРО ЛТД», м. Черкаси, вул. Ільїна, буд. 222

до приватного підприємства «ГЕОТОП-СЕРВІС», Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Сидоренка, буд. 28

про стягнення 43 009,78 грн. попередньої оплати та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: Ващенко І.В. - за довіреністю;

від відповідача: Бякова І.М. - директор - за посадою,

Агапова О.М. - за довіреністю.

Позивач ТОВ «Агрофірма Дніпро Лтд» звернувся в господарський суд Черкаської області з вимогою до відповідача ПП «Геотоп Сервіс» про стягнення 43 009,78 грн. попередньої оплати та плати за користування чужими грошовими коштами без достатніх підстав.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представники відповідача вимоги заперечили та просять в позові відмовити. Надали пакет документів на виконання договірних зобов'язань перед позивачем по виготовленню землевпорядної документації.

Судом з'ясовано та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін:

На підставі рахунку-фактури №СФ-0000128 від 18.10.2013р. (а.с. 11), що виданий відповідачем позивачу, останній перерахував відповідачу 21000 грн. платіжним дорученням від 21.10.2013р. №25 (а.с. 12) за розробку проекту землеустрою.

Позивач взяв зобов'язання сплатити гроші та отримати розроблений проект землеустрою щодо передачі в оренду на 10 років 350 га земельних ділянок не витребуваних паїв для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах с. Тубільці Черкаського району.

Відповідач прийняв зобов'язання отримати гроші та виготовити проект землеустрою щодо передачі в оренду на 10 років 350 га земельних ділянок не витребуваних паїв для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах с. Тубільці Черкаського району.

Суд вважає, що сторонами укладено господарський договір у спрощений спосіб, що відповідає волевиявленню сторін та наміру настання юридичних наслідків для кожної з сторін. Укладення договору в такий спосіб не протирічить положенням ст.ст. 4, 11, ч. 1 ст. 218 ЦК України.

Єдиний письмовий, оплатний, строковий, двосторонній, реальний чи консенсуальний договір у виді одного документу між сторонами не укладався і представники сторін це підтвердили.

Поданий відповідачем примірник договору №203 від 18.10.2013р. з підписом лише відповідача є неукладеним, тому суд не бере його до уваги при прийнятті рішення.

Представник позивача стверджує про ухилення відповідача від виконання зобов'язання та наполягає на стягненні авансу з відповідача з урахуванням інфляційних та 3% річних.

Позивачем та його представником не доведено погодження строку виконання робіт та направлення вимоги виконавцю про передачу робіт, чи направлення повідомлення відповідачу про втрату інтересу до виконання проекту в натурі та стягнення збитків.

Представники відповідача заявили про виконання умов договору та відсутність вимог позивача про надання йому пакету землевпорядних документів. Можливість отримання документів не втрачена. Позивачем оплачено виконання робіт, але розмір авансу та строки виконання не обумовлювались.

За твердженням представника позивача - порушення прав позивача на повернення безпідставно отриманих коштів стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

На запитання головуючого присутні учасники заявили: про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб'єктами господарювання на ринку послуг та є самостійними юридичними особами, що підтверджується свідоцтвами про їх державну реєстрацію. Місце здійснення господарської діяльності відповідає місцю реєстрації сторін - положення ст. 93 ЦК України.

Відповідач в установленому порядку отримав ліцензію на виконання робіт з землевпорядкування.

Між сторонами виникли та існують договірні господарські відносини на підставі укладення договору у спрощений спосіб, що не заперечно чинним цивільним та господарським законодавством.

За правовою природою відносини між сторонами є договором послуги на виконання робіт, що відповідає вимогам гл. 63 ЦК України та статті 901 ЦК України.

Спору в частині виконання об'єму робіт немає.

Відсутність письмово обумовленого строку на виконання робіт не ставить під сумнів дійсність зобов'язання сторін, оскільки ст. 530 ЦК України регламентує загальні положення про строк виконання зобов'язання. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Натомість позивач підтвердив, що вимоги про передачу позивачу документації на землевпорядкування - відповідачу не надсилались, тобто наявне прострочення кредитора.

Відповідач надав суду для огляду примірник землевпорядної документації на замовлення позивача та підтвердив, що позивач не звертався до нього з вимогою передати виконане завдання. Можливість отримання документів позивачем не втрачена.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що у відповідача не виникло обов'язку сплатити кошти позивачу з мотивів безпідставного їх отримання, оскільки підстава вчиненого позивачем платежу зазначена в платіжному дорученні - а.с. 12.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, доводи позивача про необхідність примусового стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів з урахуванням інфляційних втрат та плати за користування - не відповідають фактичним обставинам справи, наведеним нормам чинного законодавства та праву позивача.

У господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 23.07.2015р.

Суддя Г.М. Скиба