КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2015 р. Справа№ 911/5297/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Барболіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 10.04.2015 року товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року

у справі №911/5297/14 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про стягнення 342 942,94 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Цімох В.М., довіреність №01-12 від 01.12.2014 року;

від відповідача: Кузьмич Т.В., довіреність №02/КАМ/Ю від 29.12.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» в особі філії «Київкомбікорм» про стягнення 342 942,94 грн (а.с. 3-6 том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасно здійснені розрахунки за поставлений товар відповідно до договору поставки №12-1992/КК-Ю від 27.12.2012 року, у зв'язку з чим товариство з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» заявило до стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог а.с. 247-257 том 1) 126 738,42 грн пені, 39 007,96 грн - 3% річних та 177 196,56 грн інфляційних втрат, нарахованих на прострочену суму боргу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року у справі №911/5297/14 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» - 126738,40 грн пені, 39 007,94 грн - 3% річних, 96172,85 грн інфляційних втрат та 5 238, 38 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 35-48 том 2).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем у справі доведено факт порушення строків оплати отриманого товару, однак, враховуючи те, що позивачем невірно визначено період прострочення, за який можливо здійснювати нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, задовольнив позов частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» подав апеляційну скаргу б/н від 10.04.2015 року на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року у справі №911/5297/14, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року у справі № 911/5297/14 в частині стягнення пені в сумі 126 738, 40 грн, 3% річних в сумі 39 007, 94 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» пені в розмірі 2 978, 16 грн та 3% річних в розмірі 1091, 02 грн. Зменшити розмір пені на 90% до 12 376, 02 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції здійснив невірний розрахунок пені та трьох відсотків річних, оскільки при визначенні початку періоду прострочки не врахував вимог ст. ст. 253 та 254 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 року у справі №911/5297/14 відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження апеляційну скаргу у складі колегії суддів: Чорної Л.В.- головуючий суддя, судді - Кропивної Л.В., Смірнової Л.Г. та призначено до розгляду на 01.07.2015 року.

01.07.2015 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г. А., судді - Мальченко А. О., Суховий В. Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів та призначено розгляд справи на 27.07.2015 року.

У судовому засіданні 27.07.2015 року апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 30.07.2015 року.

30.07.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на лікарняному розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду справу №911/5297/14 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г. А., судді - Мальченко А. О., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.

Представник відповідача у справі в судовому засіданні 30.07.2015 року підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року у справі № 911/5297/14 в частині стягнення пені в сумі 126 738, 40 грн, 3% річних в сумі 39 007, 94 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» пені в розмірі 2 978, 16 грн та 3% річних в розмірі 1091, 02 грн. Зменшити розмір пені на 90% до 12 376, 02 грн.

У судовому засіданні 30.07.2015 року представник позивача у справі заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві (вх. №09-11/11832/15 від 30.06.2015 року) на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

27.12.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» (постачальник за договором, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» в особі філії «Київкомбікорм» (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір поставки №12-1992/КК-Ю (а.с. 18-22 том 1), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату.

Згідно з п. 2.1 договору кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю товару вказуються у рахунках-фактурах та передбачаються у накладних документах на кожну окрему партію товару.

У відповідності з п. 3.1 договору постачальник самостійно та за свій рахунок здійснює поставку товару на склад покупця.

Оплата товару покупцем проводиться у порядку 100% післяоплати за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дати поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору датою оплати вважається дата списання банком грошових коштів з розрахункового рахунку покупця.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткових накладних.

Вказаний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору поставки №12-1992/КК-Ю від 27.12.2012 р. позивач у період з 29 грудня 2012 року - по 06 травня 2014 року поставив відповідачу товар - олію соняшникову на загальну суму 19 556 594,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, а також довіреностями на отримання товару (а.с. 126-180 том 1).

На оплату поставленого товару товариство з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» згідно п. п. 4.1, 4.5 договору виставило відповідачу рахунки-фактури (а.с. 23-67 том 1). З банківських виписок з особового рахунку позивача (а.с. 68-100 том 1) вбачається, що станом на 24.07.2014 року відповідач повністю розрахувався за переданий товар на загальну суму 19 556 594,00 грн.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а саме пені, а також чинним законодавством (ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат) у зв'язку з несвоєчасним розрахунком вартості отриманого товару.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі був визначений строк оплати товару, а саме протягом 14 календарних днів з дати постави.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем не заперечується, що в порушення взятих на себе зобов'язань, за товар, поставлений позивачем у період грудня 2012 року - травня 2014 року, ТОВ «Комплекс Агромарс» розраховувався з порушенням термінів оплати, встановлених п. 4.3 договору.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3.5. договору сторони передбачили, що покупець за даним договором за порушення строків оплати товару сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Розмір пені, визначений позивачем, становить 126738,42 грн., нарахованої на заборгованість відповідача за кожною видатковою накладною окремо, з урахуванням часткових проплат за загальний період з 12.12.2013 р. до 24.07.2014 р.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Місцевий господарський суд, встановивши, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, а відтак і невірно визначено період прострочення, за який повинні нараховуватись заявлені штрафні санкції, здійснив власний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Однак, дослідивши розрахунок заявлених до стягнення сум, викладений судом першої інстанції у рішенні від 26.03.2015 року, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що за декількома поставками, судом було невірно визначено період нарахування штрафних санкцій, що в свою чергу стало підставою для невірного розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, згідно ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. (ст.. 253 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року №920-р «Про перенесення робочих днів у 2014 році» у 2014 році для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними було вирішено перенести робочі дні з 2 січня - на 11 січня, з 3 січня - на 25 січня та з 6 січня на 8 лютого.

Окрім цього, ст. 73 Кодексу законів про працю України встановлено святкові дні, серед іншого, 1 січня - Новий рік, 7 січня - Різдво Христове.

Відтак, якщо останній чотирнадцятий день строку оплати товару не припадає на вихідний чи святковий день згідно вищезазначених норм, то першим днем порушення зобов'язання по оплаті товару (прострочкою платежу) є відповідно п'ятнадцятий календарний день з дня поставки товару, а останнім днем прострочки відповідно день, що передує дню проведеної відповідачем оплати, оскільки, проведений у відповідну дату платіж, повністю погашає заборгованість. Однак, якщо останній (14-й день) день строку припадає на вихідний чи святковий день, то відповідно останній день строку оплати товару переноситься на наступний за ним робочий день, що в свою чергу змінює початок періоду прострочки платежу.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний господарський суд встановив наступні періоди прострочення відповідачем оплати товару, протягом якого позивач мав право нарахувати пеню, 3% річних та інфляційні втрати: за товар поставлений згідно видаткової накладної від 29.12.2012 період прострочки становить з 15.01.2013 року по 21.01.2013 року; згідно видаткової накладної від 30.12.2012 період прострочки становить з 15.01.2013 року по 21.01.2013 року; згідно видаткової накладної від 03.01.2013 період прострочки становить з 18.01.2013 року по 24.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 04.01.2013 період прострочки становить з 19.01.2013 року по 27.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 08.01.2013 період прострочки становить з 23.01.2013 року по 21.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 10.01.2013 період прострочки становить з 25.01.2013 року по 04.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 12.01.2013 період прострочки становить з 29.01.2013 року по 04.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 13.01.2013 період прострочки становить з 29.01.2013 року по 04.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 15.01.2013 період прострочки становить з 30.01.2013 року по 21.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 16.01.2013 період прострочки становить з 31.01.2013 року по 21.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 27.01.2013 період прострочки становить з 12.02.2013 року по 27.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 29.01.2013 період прострочки становить з 13.02.2013 року по 27.02.2013 року; згідно видаткової накладної від 30.01.2013 період прострочки становить з 14.02.2013 року по 20.03.2013 року; згідно видаткової накладної від 01.03.2013 період прострочки становить з 16.03.2013 року по 08.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 02.03.2013 період прострочки становить з 19.03.2013 року по 04.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 06.03.2013 період прострочки становить з 21.03.2013 року по 13.05.2013 року; згідно видаткової накладної від 08.03.2013 період прострочки становить з 23.03.2013 року по 27.03.2013 року; згідно видаткової накладної від 14.03.2013 період прострочки становить з 29.03.2013 року по 05.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 17.03.2013 період прострочки становить з 02.04.2013 року по 11.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 28.03.2013 період прострочки становить з 12.04.2013 року по 28.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 29.03.2013 період прострочки становить з 13.04.2013 року по 14.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 03.04.2013 період прострочки становить з 18.04.2013 року по 25.04.2013 року; згідно видаткової накладної від 01.05.2013 період прострочки становить з 16.05.2013 року по 26.05.2013 року; згідно видаткової накладної від 28.11.2013 період прострочки становить з 13.12.2013 року по 16.12.2013 року; згідно видаткової накладної від 29.11.2013 період прострочки становить з 14.12.2013 року по 24.12.2013 року; згідно видаткової накладної від 03.12.2013 період прострочки становить з 18.12.2013 року по 24.12.2013 року; згідно видаткової накладної від 04.12.2013 період прострочки становить з 19.12.2013 року по 23.122013 року; згідно видаткової накладної від 12.12.2013 період прострочки становить з 27.12.2013 року по 02.01.2014 року; згідно видаткової накладної від 13.12.2013 період прострочки становить з 28.12.2013 року по 09.01.2014 року; згідно видаткової накладної від 16.12.2013 період прострочки становить з 31.12.2013 року по 09.01.2014 року; згідно видаткової накладної від 18.12.2013 період прострочки становить з 09.01.2014 року по 23.01.2014 року; згідно видаткової накладної від 20.12.2013 період прострочки становить з 09.01.2014 року по 22.01.2014 року; згідно видаткової накладної від 21.12.2013 період прострочки становить з 09.01.2014 року по 12.02.2014 року; згідно видаткової накладної від 24.12.2013 період прострочки становить з 09.01.2014 року по 12.02.2014 року; згідно видаткової накладної від 27.12.2013 період прострочки становить з 11.01.2014 року по 19.02.2014 року; згідно видаткової накладної від 30.12.2013 період прострочки становить з 14.01.2014 року по 19.02.2014 року; згідно видаткової накладної від 03.01.2014 період прострочки становить з 18.01.2014 року по 10.03.2014 року; згідно видаткової накладної від 08.01.2014 період прострочки становить з 23.01.2014 року по 10.03.2014 року; згідно видаткової накладної від 10.01.2014 період прострочки становить з 25.01.2014 року по 12.03.2014 року; згідно видаткової накладної від 15.01.2014 період прострочки становить з 30.01.2014 року по 17.03.2014 року; згідно видаткової накладної від 17.01.2014 період прострочки становить з 01.02.2014 року по 12.02.2014 року; згідно видаткової накладної від 20.01.2014 період прострочки становить з 04.02.2014 року по 16.02.2014 року; згідно видаткової накладної від 24.04.2014 період прострочки становить з 09.05.2014 року по 12.06.2014 року; згідно видаткової накладної від 26.04.2014 період прострочки становить з 13.05.2014 року по 04.08.2014 року та згідно видаткової накладної від 06.05.2014 період прострочки становить з 21.05.2014 року по 23.07.2014 року.

Таким чином, місцевий господарський суд невірно визначив період прострочення відповідача по оплаті товару отриманого за видатковими накладними: від 29.12.2012 року на суму 440 160,00 грн; від 30.12.2012 року на суму 318 304,00 грн; від 12.01.2013 року на суму 880 992,00 грн; від 13.01.202013 року на суму 429 632,00 грн; від 27.01.2013 року на суму 360 640,00 грн; від 02.03.2013 року на суму 342 944, 00 грн; від 18.12.2013 року на суму 339 660,00 грн; від 20.12.2013 року на суму 342 210,00 грн; від 21.12.2013 року на суму 344 080,00 грн; від 24.12.2013 року на суму 332 860,00 грн.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги період, за який позивачем здійснено нарахування пені, апеляційний господарський суд здійснив перерахунок сум, які заявлені до стягнення, за визначений судом період прострочки і дійшов висновку, що з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» підлягають стягненню 123 760,30 грн пені, 37 986,68 грн - 3% річних та 95 871,82 грн інфляційних втрат. В решіт позовних вимог суд відмовляє.

Разом з цим, апелянт просив зменшити розмір пені на 90%.на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами законодавства, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до чч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дослідивши обставини, на які посилається відповідач у клопотанні про зменшення розміру пені, та документи, подані в їх обґрунтування, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що вказані відповідачем обставини не є винятковими, а тому відсутні підстави для зменшення розміру нарахованої пені.

Судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.4 ч. 1 ст. 103, п.3 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року у справі №911/5297/14 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.03.2015 року у справі №911/5297/14 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка, код 30160757) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» (03680, м. Київ, вул. Желябова, 2А, код 38123796) 123760 (сто двадцять три тисячі сімсот шістдесят) грн 30 коп. пені, 37 986 (тридцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят шість) грн 68 коп 3% річних, 95 871 (дев'яносто п'ять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн 82 коп інфляційних втрат та 5152 (п'ять тисяч сто п'ятдесят дві) грн 38 коп. судового збору

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений позивачем судовий збір в сумі 110,21 грн згідно платіжного доручення №2724 від 03.12.2014 року».

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод» (03680, м. Київ, вул. Желябова, 2А, код 38123796) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка, код 30160757) 1 617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн 52 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Київської області видати накази на виконання постанови апеляційного суду.

6. Справу № 911/5297/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді Л.В. Кропивна

А.О. Мальченко