Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" липня 2015 р. Справа № 906/940/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Малярчук Т.П. - дов. № 08/17254-010071 від 29.12.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго"

до Відкритого акціонерного товариства "Електровимірювач"

про стягнення 14586,05 грн.

Позивач пред'явив позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14586,09грн., з яких 8874,24 грн. - основний борг ; 547,04 грн. - 3% річних; 5164,81 грн. - інфляційні.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.06.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.07.2015р.

Ухвалою суду від 14.07.2015р. розгляд справи відкладено на 28.07.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні надала довідку про те, що станом на 28.07.2015р. заборгованість ПАТ "Електровимірювач" перед Житомирським РЕМ погашена в повному обсязі. Позовні вимоги підтримала в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимог ухвали суду від 14.0.2015р. не виконав. 27.07.2015р. на адресу господарського суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи з метою вирішення спору в позасудовому порядку.

Суд, дослідивши подане відповідачем клопотання приходить до висновку про його відхилення, оскільки не вбачає достатньо обґрунтованих підстав для його задоволення.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на викладене, спір вирішується за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2013р. між Житомирським районом електричних мереж, який діє на підставі Положення і є виробничим підрозділом ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" (позивач, виконавець) та Відкритим акціонерним товариством "Електровимірювач" (відповідач, замовник) укладено договір № 2066 про надання платних послуг (а.с.10).

За умовами п. 1 Договору, замовник доручає виконавцеві, а виконавець виконує роботи по ремонту КЛ-10 кВ ТП-521-оп. № 14 ТП-318 .

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, що за надану послугу замовник здійснює попередню оплату згідно рахунку в сумі 8874,24 грн.

13.05.2013р. позивач виставив відповідачу рахунок № 2066 на оплату робіт по ремонту КЛ-10кВ ТП-521 оп. № 14 ТП-318 на загальну суму 8874,24 грн. (а.с.13).

Незважаючи на те, що відповідач попередньої оплати не провів, позивач провів роботи по ремонту КЛ-10кВ ТП-521 оп.№14- 318, про що складено та підписано сторонами акт прийняття-здачі робіт (надання послуг) № 2066 (а.с. 11).

Оскільки відповідач не оплатив виконані позивачем роботи, останній звернувся в суд з позовом про стягнення вартості робіт в сумі 8874,24 грн.

Крім того, в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 547,04 3% річних за період з 13.05.2013 р. по 01.06.2015 р. та 5164,81 грн. інфляційних нарахувань за період з червня 2013 р. по травень 2015 р.

Згідно матеріалів справи, 22.07.2015 р. відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 8874,24 грн., тим самим погасивши перед позивачем основний борг у повному обсязі.

Оцінивши в сукупності матеріали справи та пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають, враховуючи на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання платних послуг № 2066 від 13.05.2013р., який за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 854 ЦК України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Нормою ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Так, актом здачі-примання робіт № 2066 (а.с.11) підтверджується факт проведення та здачі позивачем робіт по ремонту КЛ-10 кВ ТП-521-оп. №14 ТП-521 оп № 14 ТП- 318 на загальну суму 8874,24грн.

Будь-яких зауважень з боку відповідача, щодо виконаних позивачем робіт акт не містить.

З умов укладеного між сторонами договору вбачається, що відповідач за надані позивачем послуги повинен був провести попередню оплату в сумі 8874,24грн.

Оскільки відповідач попередньої оплати не здійснив, а позивач відступив від умов укладеного договору, тому в порядку ст. 854 ЦК України, відповідач мав оплатити виконані роботи після їх остаточної здачі.

Однак, при дослідженні акта № 2066 здачі-прийняття робіт (а.с. 11), судом не встановлено дати складання або дати підписання вказаного акта, тому суд позбавлений можливості визначити строк проведення відповідачем розрахунків за виконані ремонтні роботи.

За таких обставин, в частині строків проведення розрахунків між сторонами слід керуватись загальними нормами Цивільного кодексу України, а саме ст. 530 ЦК України.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів пред'явлення позивачем відповідачу вимоги про сплату 8874,24 грн. за проведені ремонтні роботи згідно договору, тому суд приходить до висновку, що строк оплати таких послуг не настав, тобто спір між сторонами на день звернення до суду був відсутній.

З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача 8874,24 грн. заявлена позивачем передчасно, тому в її задоволенні слід відмовити.

Оскільки строк оплати за проведені ремонтні роботи не настав, вимога позивача про стягнення 3% річних та інфляційних є безпідставною.

Відповідно до ст. ст. 33, 34, 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порядку ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.07.15

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повід.)