ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2015 р.Справа № 916/2388/15

За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України";

До відповідача: Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря

про стягнення

Суддя РОГА Н.В.

Представники:

Від позивача: Бараніченко О.А. - згідно довіреності №2837 від 09.12.2014р.

Від відповідача: Краснощок О.О. - згідно довіреності №3550/10 від 14.10.2014. ; Матвєєв В.С. - згідно довіреності №3602/10 від 21.10.2014р.

В засіданні брали участь:

Від позивача: Бараніченко О.А. - згідно довіреності №2837 від 09.12.2014р.

Від відповідача: Краснощок О.О. - згідно довіреності №3550/10 від 14.10.2014.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про стягнення суми основного боргу за договором від 01.04.2014р. №37-П-ЮЖФ-14 у розмірі 2 385грн. 12коп., 3% річних у сумі 31грн. 12коп., інфляційних втрат у сумі 715грн. та пені у сумі 606грн. 21коп.

В ході розгляду справи позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за договором від 31.12.2010р. №133-28Б/49 у розмірі 683грн. 16коп., 3% річних у сумі 34грн. 68коп., інфляційні втрати у сумі 715грн. 53коп. та пеню у сумі 677грн. 64коп.

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача суму основного боргу визнає, проти штрафних санкцій заперечує.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

23 листопада 2005р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 24,2кв.м. на 4 поверсі адміністративно-побутового будинку ВПК -1 порту, що перебувають на балансі Морського торговельного порту "Южний", що розташоване за адресою: 65481, Одеська обл., м. Южне, МТП "Южний".

Відповідно до п. 5.8 Договору оренди нерухомого майна Орендар зобовязується укласти з Балансоутримувачем об'єкту оренди договір на відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання Обєкту оренди, надання комунальних послуг Орендарю користування земельною ділянкою.

22 серпня 2006р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря Міністерства охорон навколишнього природного середовища України (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до Державної власності, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення у будинку 601/1НРР-1 порту, загальною площею 21,46кв.м., що перебуває на балансі Морського торговельного порту "Южний", та розташоване за адресою: Одеська обл., м. Южне, МТП "Южний".

Відповідно до п. 5.8 Договору оренди нерухомого майна Орендар зобовязується протягом місяця укласти з Балансоутримувачем об'єкту оренди договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання Обєкту оренди, надання комунальних послуг Орендарю користування земельною ділянкою.

На виконання п. 5.8 вищезазначених договорів, 01 квітня 2014р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - Постачальник) та Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (надалі - Споживач) був укладений Договір про відшкодування витрат за комунальні послуги №37-П-ЮЖФ-14, згідно якого Постачальник, згідно з договорами оренди нерухомого майна, які були укладені між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Споживачем, забезпечує комунальними послугами (електроенергією, водою, теплом і відведенням стоків) Споживача, в орендованих приміщеннях, а Споживач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів. Постачальник веде розрахунки з електропостачальною організацією за електроенергію, спожиту Споживачем, згідно з основним договором між Елктропостачальною організацією і Постачальником, а Споживач відшкодовує Постачальнику витрати за спожиту електроенергію згідно з виставленими рахунками.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що споживач відшкодовує витрати за комунальні послуги згідно з виставленими Постачальником рахунками. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунку становить 5 днів (тривалість періоду оплати має не перевищувати 5 банківських днів для суб'єктів господарювання, які здійснюють плату самостійно і 10 днів - для суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію).

Відповідно до п. 7 Договору цей договір набирає чинності 01.04.2014р. і діє по 31.12.2014р., але будь-якому не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань, та автоматично пролонгується на кожен наступний рік.

Позивач по справі зазначає, що він належним чином виконував свої зобов'язання та надавав комунальні послуги відповідачу, про що свідчать виставлені рахунки на загальну суму 8 806грн. 90коп. та акти приймання-передачі виконаних послуг. Проте, відповідач в порушення умов договору, за надані послуги розраховувався не в повному обсязі та з простроченням строків внесення платежів, у зв'язку з чим за ним станом на 07.07.2015р. утворилась заборгованість за надані послуги у розмірі 683грн. 16коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Пунктом 5 Договору встановлено, що при несвоєчасному внесенні плати, Споживач сплачує Постачальнику пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.

На підставі зазначеного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 677грн. 64коп. за період прострочення з 20.02.2015р. по 07.07.2015р.

Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної статті позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 34грн. 68коп. за період прострочення з 20.02.2015р. по 07.07.2015р.та інфляційні у розмірі 715грн. 53коп. за період заявлений до стягнення - з 20.02.2015р. по 31.05.2015р.

В обґрунтування позову позивач посилається на ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно, до яких суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Крім того, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач факт несвоєчасного виконання зобов'язань за Договором визнає, та у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем були виставлені рахунки на загальну суму 8 806грн. 90 коп., з яких 8 465грн. 32 коп. були сплачені відповідачем, що підтверджується доданими до відзиву платіжними дорученнями. Залишкова заборгованість у сумі 341грн. 58коп. була внесена відповідачем та зареєстрована у Реєстрі бюджетних зобов'язань від 19.05.2015р. №33, проте на даний час залишається не сплаченою.

Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 34грн. 68коп., інфляційних втрат у сумі 715грн. 53коп. та пені у сумі 677грн. 64коп. відповідач заперечує, посилаючись на відсутність вини відповідача у несвоєчасному виконанні своїх зобов'язань щодо оплати комунальних послуг, адже відповідач є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється за рахунок державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, на підставі норм законодавства України, суд дійшов наступних висновків:

Згідно ст. ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця ж норма міститься у ст.20 Господарського кодексу України.

Способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2014р. між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - Постачальник) та Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря (надалі - Споживач) був укладений договір про відшкодування витрат за комунальні послуги №37-П-ЮЖФ-14, згідно якого Постачальник, згідно з договорами оренди нерухомого майна, які були укладені між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Споживачем, забезпечує комунальними послугами (електроенергією, водою, теплом і відведенням стоків) Споживача, в орендованих приміщеннях, а Споживач забезпечує раціональне використання електроенергії, тепла, води і скидання стоків, що не мають агресивних компонентів. Постачальник веде розрахунки з електропостачальною організацією за електроенергію, спожиту Споживачем, згідно з основним договором між Елктропостачальною організацією і Постачальником, а Споживач відшкодовує Постачальнику витрати за спожиту електроенергію згідно з виставленими рахунками.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що споживач відшкодовує витрати за комунальні послуги згідно з виставленими Постачальником рахунками. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунку становить 5 днів (тривалість періоду оплати має не перевищувати 5 банківських днів для суб'єктів господарювання, які здійснюють плату самостійно і 10 днів - для суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахунки через свою територіально відокремлену головну організацію).

За матеріалами справи, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором, станом на дату розгляду справи надав відповідачу комунальні послуги на загальну суму 9 148грн. 48коп., але відповідач за надані послуги розрахувався частково, сплативши лише 8 465грн. 32коп.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ,а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги (електроенергію, воду, тепло і відведення стоків) у сумі 683грн. 16 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст..612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5 Договору встановлено, що при несвоєчасному внесенні плати, Споживач сплачує Постачальнику пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення.

За таких обставин, виходячи з п. 5 Договору та норм чинного законодавства, перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок, суд вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу пеню за період з 20.02.2015р. по 07.07.2015р. у розмірі 677грн. 64коп.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 715 грн. 53коп. за період заявлений до стягнення - з 20.02.2015р. по 31.05.2015р. встановив, що позивач при здійснені даного розрахунку допустив помилки та здійснив невірний розрахунок, у зв'язку з чим, суд зробив власний розрахунок, відповідно до якого сума інфляційних втрат становить 1 234грн. 98коп.

Крім того, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 34грн. 86коп. за період заявлений до стягнення - 20.02.2015р. по 07.07.2015р. встановив, що позивач при здійснення даного розрахунку допустив помилки та здійснив невірний розрахунок, у зв'язку з чим, суд зробив власний розрахунок, відповідно до якого сума 3% річних складає 35грн. 25коп.

При цьому, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, суд не виходить за межі позовних вимог та приймає заявлені позивачем до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 715грн. 53коп. та 3% річних у розмірі 34грн. 68коп.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач доказів повного та належного виконання своїх зобов'язань за Договором не надав.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" є обґрунтованим, підтверджений матеріалами справи, у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що позивач у прохальній частині заяви про зменшення позовних вимог, допустив технічну помилку та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 31.12.2010р. №133-28Б/49 у розмірі 2 111грн. 01коп., з яких сума основного боргу у розмірі 683грн. 16коп., 3% річних у сумі 34грн. 68коп., інфляційні втрати у сумі 715грн. 53коп. та пеня у сумі 677грн. 64коп.

Враховуючи матеріали справи, заявлені вимоги в прохальній частині позовної заяви та пояснення представника позивача в ході судових засідань, судом встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 01.04.2014р. №37-П-ЮЖФ-14 у розмірі 2 111грн. 01коп., з яких сума основного боргу у розмірі 683грн. 16коп., 3% річних у сумі 34грн. 68коп., інфляційні втрати у сумі 715грн. 53коп. та пеня у сумі 677грн. 64коп. За таких обставин, справу судом розглянуто з урахуванням пояснень представників сторін в ході судових засідань, наявних матеріалів справи та норм чинного законодавства України.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - задовольнити.

2.Стягнути з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (65114, м. Одеса, вул. 12-а лінія 6-ї станції Люстдорфської дороги, буд. 22, п/р5724 в ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (65481, Одеська обл. м. Южне, вул. Берегова, буд. 11, р/р4605 в ПАТ "БАНК ВОСТОК", м. Дніпропетровськ, МФО банку 307123, ) основний борг у сумі 683грн. 16коп., 3% річних у сумі 34грн. 68коп., інфляційні втрати у сумі 715 грн. 53 коп., пеню у сумі 677грн. 64коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827(одна тисяча вісімсот двадцять сім)грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28 липня 2015р.

Суддя Н.В. Рога