ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Справа № 917/773/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників:

позивача - Сундалової М.В. за довіреністю від 21.07.2015 р. №02/3218,

відповідача - Бречко О.Г. за довіреністю від 31.12.2014 р., Коваленка Р.Й. за довіреністю від 20.01.2015 р. б/н,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" (вх. №3771 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення у справі № 917/773/14

за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Полтава,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", м. Полтава,

про стягнення 71 060,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. у справі №917/773/14 (суддя Гетя Н.Г.) у задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" про відстрочку виконання рішення у справі №917/773/14 відмовлено.

Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" не погодилось з вищевказаною ухвалою місцевого господарського суду, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. у справі №917/773/14 повністю та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник лише наводить той факт, що ним подано до господарського суду Полтавської області заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у даній справі, оскільки вважає ці обставини вкрай важливими, тому, на його думку, вони повинні бути враховані під час розгляду заяви боржника про надання відстрочки виконання рішення у справі №917/773/14.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 р. у складі суддів: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.07.2015 р.

Заявнику запропоновано надати господарському суду апеляційної інстанції письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі.

Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" у поясненнях до апеляційної скарги (вх. №№11016, 11028 та 11029 від 23.07.2015 ) зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята без аналізу встановлених фактів та їх належної правової кваліфікації обставин справи та посилається, зокрема, на роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 10.12.1996 р. №02-5/422 "Про судове рішення" (до речі, ці роз'яснення були надані Вищим арбітражним судом України, остання редакція від 23.03.2012 р. втратила чинність (постанова від 23.03.2012 р. № 6/v0006600-12/).

Також скаржником наведено, що місцевим господарським судом залишено поза увагою рішення господарського суду Полтавської області від 19.05.2015 р. у справі №917/179/15 за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" про примусове виконання зобов'язань, визначених у пункті 6 резолютивної частини рішення територіального відділення АМК України від 03.07.2012 р. №02/86-рш, яким відмовлено у задоволенні позову, та яке, на його думку, має преюдиційне значення, відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, тому висновки суду у цій справі мають бути враховані під час оцінки доказів при вирішенні інших господарських спорів.

Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - територіальне відділення) у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №11027 від 23.07.2015 р.) повністю заперечує проти вимог, викладених у скарзі, а ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. у справі №917/773/14 вважає такою, що прийнята за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач зазначає, що суть апеляційної скарги відповідача полягає не у викладенні доводів на користь задоволення заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14, а у викладенні доводів щодо неправомірності, на думку Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", прийняття територіальним відділенням рішення від 03.07.2012 р. №02/86-рш про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в частині пункту 6 його резолютивної частини, за невиконання якого територіальним відділенням було прийнято рішення від 14.02.2014 р. №02/23-рш про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" у вигляді невиконання рішення адміністративної колегії територіального відділення.

Також територіальне відділення зазначає, що справи №917/773/14 та №917/179/15 є різними за суттю позовних вимог, їх змістом та наслідками їх задоволення, оскільки суть першої справи стосується стягнення в примусовому порядку сум штрафу та пені за прострочення сплати штрафних санкцій згідно з рішенням територіального відділення від 14.02.2014 р. №02/23-рш, а другої - щодо примусового виконання зобов'язань, передбачених пунктом 6 резолютивної частини рішення територіального відділення від 03.07.2012 р. №02/86-рш., тому відмова у задоволенні позову у справі №917/179/15 не може бути підставою для надання відстрочки виконання судового рішення у справі №917/773/14.

Розпорядженням виконуючого обов'язків голови суду Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 р. у зв'язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.

У звязку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. в результаті повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.07.2015 р. доповідачем у справі №917/773/14 визначено суддю Бородіну Л.І. та сформовано колегію суддів у складі головуючого суддя Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.

В судове засідання 23.07.2015 р. прибули представники сторін у справі та надали пояснення у справі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали апеляційного провадження, додаткові письмові пояснення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, та враховуючи положення ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14 за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", м. Полтава, про стягнення 68000,00 грн. штрафу та 68000,00 грн. пені, нарахованих за порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/86-рш від 03.07.2012 р., позов задоволено; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" 68000,00 грн. штрафу, 68000,00 грн. пені до загального фонду Державного бюджету України та 1827,00 грн. судового збору в доход Державного бюджету України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2014 р. скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2014 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2014 р. скасовано, рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. залишено в силі.

На виконання вказаного рішення 12.01.2015 р. видано відповідні накази.

Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", скориставшись правом, наданим йому ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, звернулось до господарського суду Полтавської області з заявою (вх. №9203 від 17.06.2015 р.) про відстрочку виконання вказаного судового рішення на 12 місяців.

У заяві відповідачем зазначено, що він тривалий період часу перебуває у скрутному фінансовому становищі через негативні процеси, які протягом 2014 - 2015 років відбуваються в економіці держави, та спричинили падіння обсягів виробництва і погіршення рівня життя населення.

Також заявником вказано на те, що примусове виконання рішення суду зі стягнення штрафу та пені в сумі 136000,00 грн. ускладнить діяльність Товарства, а саме створить заборгованість по заробітній платі.

Крім того, відповідачем наведено, що рішенням господарського суду Полтавської області від 19.05.2015 р у справі №917/179/15 за позовом Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" про примусове виконання зобов'язань, визначених у пункті 6 резолютивної частини рішення територіального відділення АМК України від 03.07.2012 р. №02/86-рш, відмовлено у задоволенні позову.

Між тим, пунктом 6 резолютивної частини рішення територіального відділення АМК України від 03.07.2012 р. №02/86-рш Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" зобов'язано здійснити перерахунок винагороди, отриманої за обов'язкові автостанційні послуги та перерахувати автомобільним перевізникам кошти, отримані ним понад 10% від суми вартості за тарифом реалізованих квитків.

Відповідачем зазначено, що саме за невиконання вказаного пункту 6 резолютивної частини рішення територіального відділення АМК України від 03.07.2012 р. №02/86-рш рішенням господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14 з нього було стягнуто штраф у розмірі 68000,00 грн. та пеню в розмірі 68000,00 грн., тому Товариство з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" має намір звертатись до суду про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. у задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" про відстрочку виконання рішення у справі №917/773/14 відмовлено.

Ухвалу місцевого господарського суду мотивовано тим, що наведені заявником обставини в обґрунтування заяви про відстрочку виконання судового рішення, зокрема, посилання на те, що примусове виконання рішення суду ускладнить діяльність Товариства та створить заборгованість по заробітній платі, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочення виконання судового рішення у розумінні приписів відповідних статей ГПК України та постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

В ухвалі зазначено, що заявником не надано належних доказів, які б свідчили про фактичну неможливість виконання судового рішення (наприклад, банківських виписок про відсутність коштів на банківських рахунках та довідок про відсутність майна, на яке можна звернути стягнення і т.п.).

Місцевим господарським судом також враховано, що дане рішення у справі набрало законної сили 16.12.2014 р. З цього часу відповідачем не проведено проплат на рахунок позивача, що б свідчило про його наміри проводити розрахунки з позивачем за даним судовим рішенням.

До того ж, господарським судом Полтавської області в оскаржуваній ухвалі наведена правова позиція Європейського суду з прав людини стосовно несвоєчасного виконання рішення суду, який, зокрема, зазначає, що сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з позицією, що міститься у п. 7.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", де зазначено, що частина третя статті 121 ГПК вимагає від господарського суду винесення ухвали про відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку його виконання, відповідна ухвала може бути оскаржена в апеляційному та в касаційному порядку. За відсутності підстав для вчинення зазначених процесуальних дій господарський суд виносить ухвалу про відмову відповідно у відстрочці або розстрочці виконання рішення, у зміні способу і порядку його виконання. Оскільки ухвали місцевого господарського суду, які виносяться під час виконання судового рішення, неможливо оскаржити одночасно з оскарженням рішення господарського суду, такі ухвали, в тому числі й про відмову у вчиненні процесуальних дій, зазначених у пунктах 17, 18, 20 частини першої статті 106 ГПК, можуть бути переглянуті в апеляційному та в касаційному порядку.

Про можливість оскарження ухвал першої і постанов апеляційної інстанцій про відмову у зміні способу та порядку виконання судового рішення зазначено і в Рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012 зі справи N 1-12/2012", отже, ухвала господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. підлягає апеляційному оскарженню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід'ємна частина "судового розгляду".

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.п. 7.1.1 п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.12.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Згідно з п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.12.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України, тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві, щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), достовірність якої підтверджена належними засобами.

Як вбачається з матеріалів апеляційного оскарження, додані Товариством з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" до заяви про відстрочення виконання рішення суду документи, а також додаткові матеріали на виконання ухвали місцевого господарського суду від 19.06.2015 р. у справі №917/773/14, а саме: звіт праці за січень - березень 2015 р., копія рішення у справі №917/179/15 від 19.05.2015 р., копія довідки господарського суду Полтавської області №01-24/808-15 від 15.06.2015 р. про набрання законнної сили вказаним рішенням, копія заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14, копія позовної заяви про примусове виконання зобов'язань Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, не свідчать про фактичну неможливість виконання судового рішення.

Тобто, надання відстрочки на підставі тільки тяжкого фінансового стану боржника не може вважатися підставою для застосування положень ст. 121 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що наведені заявником обставини в обґрунтування заяви про відстрочку виконання судового рішення та надані ним докази не підтверджують факту неможливості виконання рішення суду з незалежних від заявника підстав та не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочення виконання судового рішення у розумінні приписів ст. 121 ГПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що подання відповідачем заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14 також не є підставою для надання відстрочки з його виконання.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем до своїх додаткових пояснень на апеляційну скаргу додані, зокрема, копії документів на підтвердження заходів примусового стягнення грошових коштів (квитанції від 15.07.2015 р.,16.07.2015 р.,17.07.2015 р., 20.07.2015 р., 21.07.2015 р., 22.07.2015 р. про вилучення готівки, акти вилучення готівки, від 15.07.2015 р.,16.07.2015 р., 17.07.2015 р., а також платіжного доручення №63 від 16.07.2015 р. про стягнення 45587,40 грн.) на виконання наказу у даній справі, що свідчить лише про відсутність добровільного наміру та бажання сплати коштів за рішенням суду в доход Державного бюджету України.

Таким чином, колегія суддів господарського суду вважає, що відповідач ні до місцевого господарського суду, ні до господарського суду апеляційної інстанції не надав докази обставин, які унеможливлюють виконання рішення суду у даній справі від 30.07.2014 р., а тому його заява про відстрочку виконання рішення обґрунтовано визнана судом першої інстанції такою, що не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про повне та об'єктивне дослідження місцевим господарським судом всіх обставин справи та відсутність будь-яких порушень норм процесуального права при винесенні місцевим господарським судом ухвали від 24.06.2015 р. про відмову у відстрочці виконання рішення господарського суду Полтавської області від 30.07.2014 р. у справі №917/773/14, тому посилання боржника в апеляційній скарзі на те, що зазначені в заяві підстави є достатніми та винятковими для виконання рішення суду, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки повністю спростовуються матеріалами апеляційного оскарження.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" не підлягає задоволенню, а ухвалу місцевого господарського суду від 24.06.2015 р. у справі №917/773/14 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс", м. Полтава, залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 24.06.2015 р. у справі №917/773/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.07.2015 р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Плахов О.В.