ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.08.2015 Справа № 905/416/15

Cуддя Філімонова О.Ю., розглянувши позовну заяву Селидівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» м.Краматорськ в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» м.Димитров Донецька область

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 м.Селидове Донецька область

про стягнення суми основного боргу у розмірі 10211,39грн., 3% річних у розмірі 108,26грн., інфляційних витрат у розмірі 1849,05грн.

Представники сторін:

прокурор: не явився

від позивача: не явився

від відповідача: не явився

СУТЬ СПОРУ:

Селидівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» м.Краматорськ в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» м.Димитров Донецька область звернувся до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 м.Селидове Донецька область про стягнення суми основного боргу у розмірі 10211,39грн., 3% річних у розмірі 108,26грн., інфляційних витрат у розмірі 1849,05грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідно до умов укладеного договору про постачання теплової енергії №24 від 26.08.2004р., позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в строки, передбачені даним договором.

Відповідач свої зобовязання у повному обсязі не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 10211,39грн.

Нормативно позовні вимоги прокурор обґрунтовує ст. 36-1 Закону України Про прокуратуру, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 216, 217, 218, 343 Господарського кодексу України.

Розглянувши надані документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

26.08.2004р. між Обласним комунальним підприємством Донецьктеплокомуненерго в особі директора виробничої одиниці «Селидоветепломережа» ОСОБА_2 (Енергопостачальна організація) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 (Споживач), укладено договір про постачання теплової енергії №24.

Відповідно до розділу 1 Договору, енергопостачальна організація бере на собі зобовязання поставляти споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором.

Розділом 3.2 Договору передбачені зобовязання споживача теплової енергії.

Згідно з п.3.2.2 Договору, споживач теплової енергії зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п.6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії , передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. (п.6.3. договору).

Відповідно до п. 6.4 Договору, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлене та сплачене до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Згідно з п. 10.1 Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до « 10» 10.2007р.

Пунктом 10.4 Договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Також між сторонами були підписані додатки №1, №2, №3 до договору №21 від 15.11.2006р.

Наказом №125 від 08.04.2011р. була здійснена реорганізація виробничих одиниць (а.с.60-62).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим ( ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, «Правилами користування тепловою енергією».

Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона, постачальник, зобов'язується надавати другій стороні, споживачеві, абонентові, енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 275 Господарського кодексу України унормовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство, енергопостачальник, відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду, енергію, споживачеві, абоненту, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, виходячи з наведених норм законодавства постачання теплової енергії здійснюється лише на підставі договору

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач виконав свої зобовязання за договором про постачання теплової енергії №24 від 26.08.2004р., про що свідчать акти на включення опалення від 05.10.2013р., від 29.10.2014р. за адресою: вул.Карла Маркса, 25. (а.с. 27, 43).

На виконання умов договору про постачання теплової енергії №24 від 26.08.2004р., позивач виставив відповідачу для оплати рахунки: №31 від 31.10.2013р. на суму 579,79грн., №64 від 14.11.2013р. на суму 1132,38грн., №153 від 20.12.2013р. на суму 1519,36грн., №222 від 31.01.2014р. на суму 1485,70грн., №235 від 17.02.2014р. на суму 1367,10грн., №323 від 21.03.2014р. на суму 1147,28грн., №376 від 17.04.2014р. на суму 92,00грн. (а.с.28- 31), №19 від 31.10.2014р. на суму 53,45грн., №54 від 19.11.2014р. на суму 1357,13грн., №111 від 24.12.2014р. на суму 2129,52грн., №193 від 31.01.2015р. на суму 2131,61грн., №227 від 28.02.2015р. на суму 387,78грн., №299 від 31.03.2015р. на суму 2510,62грн. (а.с.44-46), всього на суму 15893,72грн.

Про факт отримання відповідачем рахунків свідчать підписи відповідача ОСОБА_1 на рахунках.

Відповідачем була здійснена часткова оплата рахунків на загальну суму 7500,00грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.32-34, а.с.53-54).

Тобто, дані рахунки відповідачем отримані, але не оплачені повністю.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за договором про постачання теплової енергії №24 від 26.08.2004р. складає 8393,72грн., яка підлягає задоволенню.

У задоволенні суми основного боргу у розмірі 1817,67грн. суд відмовляє, в звязку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Також, позивач просить стягнути с відповідача 3% річних у розмірі 108,26грн. та інфляційні витрати у розмірі 1849,05грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перерахував розмір 3% річних та інфляційних витрат з урахуванням часткових оплат відповідачем суми основного боргу.

Суд, перерахувавши 3% річні зазначає, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 80,70грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних у розмірі 27,56грн., суд відмовляє.

Суд, перерахувавши інфляційні витрати зазначає, що розмір інфляційних витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 1535,09грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 313,96грн., суд відмовляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Підпунктом 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплаті підлягає судовий збір в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат ( тобто не менше 1827,00 грн., та не більше 73080,00 грн.)

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (85400, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго м. Донецьк, відокремлений підрозділ «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» (85327, Донецька область, м.Димитров, мкр-н Молодіжний, б.16-А, ) суму основного боргу у розмірі 8393 (вісім тисяч триста дев`яносто три) грн. 72коп., 3% річних у розмірі 80 (вісімдесят) грн. 70 коп., інфляційні витрати у розмірі 1535 (одна тисяча пятсот тридцять п`ять) грн. 09коп.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (85400, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 1817,67грн., 3% річних у розмірі 27,56грн. та інфляційних витрат у розмірі 313,96грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання та підписання повного тексту рішення 05.08.2015р.

Надруковано 5 примірників: 1-до справи; 1-прокурору; 2-позивачам; 1-відповідачу