КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Справа№ 910/11874/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бутакова О.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс"

на ухвалу господарського суду міста Києва

від 12.05.2015 р.

у справі № 910/11874/15 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі №910/11874/15 позовну заяву Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії повернуто без розгляду, на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Виробничо-комерційна фірма "ЛегпромСервіс" звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі № 910/11874/15, у якій просить зазначену ухвалу скасувати, а справу передати для розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала була прийнята судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що спір між сторонами виник саме у зв'язку з ненаданням відповідачем послуг з обслуговування рахунку та здійснення операцій на рахунку, а не щодо права власності на кошти, які знаходяться на такому рахунку; спору щодо належності позивачу рахунку та коштів на ньому між сторонами немає, суть вимог позивача полягають в зобов'язанні відповідача виконати умови договору в натурі, що є вимогами немайнового характеру. Оскільки вимоги позивача до відповідача з приводу виконання доручень є вимогами щодо виконання умов договору в натурі, відтак вимогами немайнового характеру, не мають жодного відношення до стягнення грошових коштів, підстав для застосування п.4 ч.1 ст.63 ГПК України та повернення позовної заяви не було.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2015 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.) задоволено клопотання Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс" про відновлення строку для подання апеляційної скарги, відновлено ВКФ "ЛегпромСервіс" строк для подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі №910/11874/15, прийнято апеляційну скаргу до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2015 року.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від 27.07.2015 р. прийнято апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс" на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі №910/11874/15 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.07.2015 р.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Виробничо-комерційна фірма "ЛегпромСервіс" звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії, а саме: зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення в іноземній валюті №1 від 03.02.2015 р. на суму 26459,90 євро та №2 від 17.04.2015 р. на суму 26459,90 євро.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі №910/11874/15 позовну заяву Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про зобов'язання вчинити дії повернуто без розгляду, на підставі п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, виходячи з того, що позивачем не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України. Як зазначено в ухвалі суду, позивачем до позовної заяви додано квитанцію №1Р277 від 27.04.2015 р. про сплату судового збору у розмірі 1218,00 грн., проте подана позовна заява містить вимоги майнового характеру, що підлягають вартісній оцінці та фактично є вимогами про стягнення грошових коштів. Отже, при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір виходячи з ціни позову.

Згідно з п. 3 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в 1 розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Предметом поданого позову є зобов'язання відповідача, виконати подані позивачем платіжні доручення за договором банківського рахунка, внаслідок чого з відкритих в установі банку (відповідача) рахунків позивача будуть перераховані певні (наведені в платіжних дорученнях) суми грошових коштів на інші рахунки.

Отже, між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25 березня 2015 року у справі № 910/9232/14.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем фактично подано позов на захист його майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти, а тому при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір виходячи з ціни позову.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування ухвали суду, спростовуються вищевикладеними обставини, а тому відхиляються судом. Оскаржувана ухвала прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її зміни або скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми "ЛегпромСервіс" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 12.05.2015 р. у справі №910/11874/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/11874/15 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко