РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015Справа №910/14871/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Центренерго»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Лайф»
простягнення 25294,22 грн.
Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Гардер О.В. - представник за довіреністю № 432/22 від 18.12.2014;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.06.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Центренерго» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Лайф» про стягнення 25 294,22 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що на підставі укладеного між ним та відповідачем Договору №16/2 від 09.10.2012, позивач сплатив відповідачу за виконані будівельні роботи грошові кошти у розмірі 793 874,18 грн. Однак, у січні-квітні 2015 року Державною фінансовою інспекцією в місті Києві було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2011 по 31.12.2014 та виявлено ряд порушень і недоліків, які відображені в акті ревізії від 14.04.2015 №08-30/632. Зокрема, у вказаному акті зазначено, що вартість будівельних робіт за Договором №16/2 від 09.10.2012 була завищена в загальному розмірі на 22 193,69 грн., а також безпідставно нараховані витрати по очищенню приміщень від сміття на загальну суму 1 217,27 грн., зайво нараховано витрати на мішки для будівельного сміття на загальну суму 1 405,01 грн. та зайво враховано роботи по навантаженню/розвантаженню сміття на загальну суму 478,25 грн.

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у загальному розмірі 25 294,22 грн., що є розміром завданих позивачу збитків.

До вказаної позовної заяви було додано клопотання позивача про залучення Державної фінансової інспекції в місті Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у розгляді справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2015 (суддя Трофименко Т.Ю.) порушено провадження у справі №910/14871/15 та справу призначено до розгляду на 08.07.2015.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 справу №910/14871/15 передано на повторний автоматичний розподіл у зв'язку з тривалим лікарняним судді Трофименко Т.Ю.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу №910/14871/15 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2015 суддею Отрош І.М. прийнято до провадження справу №910/14871/15 та призначено судове засідання на 27.07.2015.

27.07.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва на виконання ухвали суду надійшло клопотання позивача про доручення до матеріалів справи документів.

В судове засідання 27.07.2015 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, клопотання про залучення до участі в розгляді справи третьої особи та позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 27.07.2015 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 162.

Розглянувши у судовому засіданні 27.07.2015 клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, суд відмовив в його задоволенні, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, суд не знайшов підстав для залучення до участі у справі заявленої третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, у зв'язку з чим відмовив позивачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державної фінансової інспекції в м. Києві.

У судовому засіданні 27.07.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

09.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комфорт - Лайф» (надалі - відповідач, виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (надалі - позивач, замовник) було укладено договір №16/2 на виконання робіт (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 01.11.2012) виконавець зобов'язується виконати за завданням замовника на свій ризик, передбачені Локальними кошторисами №№2-1-1 (Додатки №2 та №4 до Договору) ремонтно-будівельні роботи (ДБН Д. 1.1-1-2000) в приміщеннях на об'єктах замовника, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Воровського, 4, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити вищезазначені роботи, відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 3.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 01.11.2012) ціна робіт визначається як договірна ціна і дорівнює 861 601,68 грн., в тому числі ПДВ 20% - 143 600,28 грн., склад ціни визначений в Додатках №1 та №3 до Договору.

Пунктом 3.2 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 01.11.2012) передбачено, що безпосередній перелік робіт, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в Локальних кошторисах на ремонтно-будівельні роботи №№2-1-1, що є Додатками №2 та №4 до Договору.

Кошториси, передбачені Додатками №2 та №4 до Договору, є твердими (п. 3.3 Договору, викладений в редакції Додаткової угоди №1 від 01.11.2012).

У пункті 3.4 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 01.11.2012) сторони погодили, що розрахунки за Договором проводяться у безготівковій формі у національній валюті України в визначеному даним пунктом порядку.

У пункті 3.5. Договору зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 845 ЦК України, сторони досягли домовленості про те, що якщо фактичні витрати виконавця є меншими від тих, які передбачені Кошторисом, виконані роботи оплачуються виконавцю за фактичними витратами (тобто, заощадження залишаються у власності замовника).

У пункті 4.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 01.11.2012) вказано, що роботи, передбачені Локальним кошторисом №2-1-1 (Додаток №2 до Договору), виконавець повинен виконати до 20.10.2012, а роботи, передбачені Локальним кошторисом №2-1-1 (Додаток №4 до Договору), виконавець повинен виконати до 15.11.2012.

Здавання-прийняття виконаних робіт за Договором оформлюється шляхом підписання сторонами двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів із моменту одержання замовником повідомлення виконавця про готовність результатів робіт до приймання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 843 Цивільного кодексу України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у січні-квітні 2015 року Державною фінансовою інспекцією в місті Києві було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача та його структурних підрозділів за період з 01.07.2011 по 31.12.2014 та виявлено ряд порушень і недоліків, які відображені в акті ревізії від 14.04.2015 №08-30/632.

Зокрема, у вказаному акті зазначено, що вартість будівельних робіт за Договором №16/2 від 09.10.2012 була завищена в загальному розмірі на 22 193,69 грн., а також безпідставно нараховані витрати по очищенню приміщень від сміття на загальну суму 1 217,27 грн., зайво нараховано витрати на мішки для будівельного сміття на загальну суму 1 405,01 грн. та зайво враховано роботи по навантаженню/розвантаженню сміття на загальну суму 478,25 грн., що разом складає суму 25 294,22 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 25294,22 грн. відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 225 Господарського кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, свій обов'язок за Договором №16/2 від 09.10.2012 відповідач здійснив належним чином, виконавши роботи, передбачені Договором, у повному обсязі та у строки, визначені договором, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року та за листопад 2012 року за формою КБ-2в на суму 336 133,70 грн. та на суму 457 740,48 грн. відповідно.

Суд зазначає, що виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем у відповідності до п. 4.6 Договору та без заперечень, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін актами приймання виконаних будівельних робіт.

Більш того, факт прийняття позивачем виконаних відповідачем робіт у повному обсязі та належним чином підтверджується здійсненими позивачем оплатами згідно платіжних доручень №4607 від 13.11.2012 на суму 457 740,48 грн., №4429 від 31.10.2012 на суму 134 203,10 грн., №4137 від 09.10.2012 на суму 201 930,60 грн. за виконані роботи за Договором №16/2 від 09.10.2012 (належним чином засвідчені копії долучені позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 27.07.2015).

Таким чином, позивач сплатив відповідачу за виконані останнім роботи за Договором №16/2 від 09.10.2012 грошові кошти у загальному розмірі 793 874,18 грн.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили вид та обсяг робіт, які підлягають виконанню, та їх вартість.

Відповідач свої зобов'язання за Договором №16/2 від 09.10.2012 виконав належним чином, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року та листопад 2012 року, які підписані та скріплені уповноваженими представниками сторін.

Так само, і позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав належним чином, в повному обсязі сплативши за виконані позивачем роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання визначені статтями 599-609 Цивільного кодексу України. Так, зокрема, відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, що виявлені Державною фінансовою інспекцією України порушення не можуть змінювати договірні правовідносини сторін, зобов'язання, погоджені укладеним договором та підтверджені відповідним актом виконаних робіт і проведеними оплатами; зокрема не можуть впливати на погоджену сторонами ціну договору.

Крім того, суд вважає безпідставним твердження позивача, що грошові кошти у розмірі 25 294,22 грн. є розміром завданих відповідачем збитків з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Натомість, наявність жодного із вищевказаних елементів, позивачем суду належними та допустимими доказами не доведено.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання відповідачем позивачу збитків у розмірі 25294,22 грн., у зв'язку з чим суд відмовляє у позові Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт-Лайф» про стягнення 25 294,22 грн.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.08.2015

Суддя І.М. Отрош