ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р.Справа № 922/3762/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Станішевський І.С. (дов. № 14-125 від 13.05.2014 року);

від відповідача: Закаблуков А.С. (дов. № 268 від 05.01.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач) про стягнення суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі 451955,07 грн., 3% річних у розмірі 6674,61грн. та пеню у розмірі 12903,25 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі продажу природного газу № 13/2716-ТЕ-32 від 28.12.2012 року у частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ, внаслідок чого виникла заборгованість.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений позов, з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у відзиві на позов, поданому до суду 20.07.2015р. за вх. № 28848/15 (а.с. 41).

Зокрема, відповідач посилається на те, що на підставі договору № 75/30 про організацію взаєморозрахунків від 11.02.2014р. сума заборгованості була погашена у повному обсязі та враховуючи, що умовами п. 10 наведеного договору було погоджено, що сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, тим самим змінивши порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу №13/2716-ТЕ-32 від 28.12.2012 року. У зв'язку з цим підстави для нарахування пені, передбаченої договором поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України відсутні.

Крім того, відповідач зазначає, що у п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

У своєму відзиві відповідач посилається на правову позицію Верховного суду України по подібним спорам, викладену у постановах по справам № 924/1230/14 від 01.07.2015 р., № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 09.09.2014 р., № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 та правову позицію Вищого господарського суду України у постанові по справі №910/7258/14 від 22.09.2014 р.

Враховуючи норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, які кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.07.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (позивач, Продавець) та Харківським обласним Комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач, Покупець) був укладений договір № 13/2716-ТЕ-32 купівлі - продажу природного газу (надалі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у у 2013 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а Покупець зобов'язується приймати та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (а.с. 20-25).

На виконання умов Договору позивач поставив протягом січня-грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 22530178,62 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 26.09.13р. та від 24.01.2014 року (а.с. 28-34).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте як зазначає позивач, відповідачем, всупереч умовам Договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, внаслідок чого позивачем на суму заборгованості у розмірі 20301928,62 за період з 29.03.2015 року до 01.04.2014 року нараховані відповідачу 451955,07 грн. інфляційних втрат, 6 674,61 грн. 3% річних та 12 903,25 грн. пені.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення 451955,07 грн. інфляційних втрат, 6 674,61 грн. 3% річних та 12 903,25 грн. пені. за період з 29.03.2014 року по 01.04.2014 року нарахованих на суму заборгованості у розмірі 20301928,62 грн., яка була несвоєчасно сплачена відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 43-45), 11.02.2014 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" та Національной акціонерной компанієй "Нафтогаз України" було укладено договір №75/30 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 року №30.

Відповідно до п. 7 договору №75/30 від 11.02.2014 року про організацію взаєморозрахунків, Харківське обласне Комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 20 301 928,62 грн., у тому числі податок на додану вартість 3 383 654,77 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2013-2014 р.р. згідно з договором від 28.12.2012 року №13/2716-ТЕ-32.

Відповідно до п. 2 ст. 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Крім того, у п. 15 договору про організацію взаєморозрахунків сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Отже, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором поставки природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (враховуючи позиції Верховного суду України у справах №924/1230/14 від 01.07.2015 р., №5011-1/11043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014р., №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012)

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з Позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №13/2716-ТЕ-32 від 29.12.2013 року на суму 20301928,62 грн. був проведений на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №75/30 від 11.02.2014 року, про що свідчить виписка по рахунку від 01.04.2014 року (а.с. 46).

Тобто, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно нараховано пеню та застосовані наслідки за порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України за період з 29.03.2014 року по 01.04.2014 року на суму заборгованості, яка була погашена на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №75/30 від 11.02.2014 року, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 11, 509, 525, 530, 598, 599, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 12, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 27.07.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова