РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015Справа №910/12585/15

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго"
до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
про відшкодування шкоди 12 210,97 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Гавриленко А.О. (дов. № 54 від 31.01.2015 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16 червня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення в порядку регресу 12 210,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 року порушено провадження у справі № 910/12585/15 та призначено справу до розгляду на 16.06.2015 року.

29.05.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позов.

03.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 21.05.2015 року.

09.06.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 21.05.2015 року.

У судовому засіданні 16.06.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 16.06.2015 року не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, на яку було відправлено ухвалу суду від 21.05.2015 року, вказана в позові та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання підтверджується підписами уповноважених осіб Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2008 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (страховик) та Ювенко В.В. (страхувальник) було укладено договір страхування наземного транспорту № 206-10512-08, відповідно до умов якого страховик зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням або знищенням автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер СВ 5787 АК.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2010 року у м. Носівка Чернігівської області сталась дорожньо - транспортна пригода (надалі по тексту - ДТП) за участю автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер СВ 5787 АК та автомобіля марки "Газ", державний номер СВ 45-32 АІ, яким керував Наливайко І.Г.

ДТП сталася в результаті порушення Наливайком І.Г. правил дорожнього руху України, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 25.02.2010 року.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "Газ", державний номер СВ 45-32 АІ за шкоду завдану майну третіх осіб під час ДТП була застрахована Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна Страхова компанія "Оранта", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/6559088 від 26.12.2009 року.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Mitsubishi", державний номер СВ 5787 АК отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 00004986/1 від 21.04.2010 року та рахунку - фактури № 00004986/1 від 19.04.2010 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер СВ 5787 АК, в результаті його пошкодження при ДТП складає 13 926,91 грн.

15.11.2013 року позивач, виходячи з ремонтної калькуляції № 00004986/1 від 21.04.2010 року, рахунку - фактури № 00004986/1 від 19.04.2010 року та враховуючи умови страхування, визначив розмір страхового відшкодування в сумі 12 210,97 грн., про що склав страховий акт № 12648/206 та розрахунок до суми страхового відшкодування.

Відповідно до умов договору страхування наземного транспорту № 206-10512-08 від 26.06.2008 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ремонтної організації в сумі 12 210,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4753 від 25.11.2013 року (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

Приймаючи до уваги ліміт відповідальності відповідача, який передбачений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № ВС/6559088 від 26.12.2009 року, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 12 210,97 грн.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому просить суд відмовити у позові, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності щодо вимог про стягнення страхового відшкодування, що є предметом спору у даній справі.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортним засобом "Газ", державний номер СВ 45-32 АІ , яким керував Наливайко І.Г., цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/6559088 від 26.12.2009 року, спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю марки "Mitsubishi", державний номер СВ 5787 АК.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія який керував автомобілем марки "Газ", державний номер СВ 45-32 АІ, встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 25.02.2010 року.

Як вже було зазначено судом, цивільно-правова відповідальність вказаної особи була застрахована у відповідача на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/6559088 від 26.12.2009 року.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля марки "Mitsubishi", державний номер СВ 5787 АК відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/6559088 від 26.12.2009 року, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування наземного транспорту № 206-10512-08 від 26.06.2008 року, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, законодавцем обмежено коло суб'єктів, яким надано право застосовувати позовну давність лише судом, що виключає можливість таких дій учасниками правовідносин на стадії досудового врегулювання спору.

Разом з тим, як вже було зазначено судом відповідач у відзиві на позов просить суд відмовити у позові, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності щодо вимог про стягнення страхового відшкодування, що є предметом спору у даній справі.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до частини 6 статті 261 Цивільного кодексу України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Верховний суд України у постанові від 25.02.2015 року, при перегляді постанови Вищого господарського суду України від 29.10.2014 року у справі № 910/177/14 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова "компанія "Провіта" до Товариства з додатковою ввідповідальністю"СК "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди у порядку регресу в розмірі 10 726,89 грн., дійшов висновку, що за регресними зобов'язаннями перебіг строку позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, а саме з дня виплати страхового відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Як встановлено судом, позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 12 210,97 грн. 25.11.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4753.

Позовну заяву вих. № 12349/10 від 15.05.2015 року, зареєстровано канцелярією суду за вх. № 12585/15 від 18.05.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, у суду відсутні підстави для відмови у позові, з підстав застосування строків позовної давності.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимога позивача підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з тим що позивач не зменшив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого на суму франшизи, яка встановлена полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/6559088 від 26.12.2009 року у розмірі 510,00 грн.

За таких обставин, сума страхового відшкодування становитиме: 12 210,97 грн. (загальний розмір матеріальної шкоди) - 510,00 грн. (сума франшизи) = 11 700,97 грн.

Витрати з судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна Страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Індіго" (01011, м. Київ, вул. Немировича - Данченка, буд. 1, ) 11 700 (одинадцять тисяч сімсот) грн., 97 коп. заборгованості, 1 750 (одну тисячу сімсот пятдесят) грн. 69 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 23.06.2015 року

Суддя С.В. Стасюк